ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року	Львів	Справа № 460/3225/20 пров. № А/857/11144/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р.В.	
 	Шинкар Т. І.	
за участю секретаря судового засідання            Чопко Ю.Т.,
представника відповідача                                      Форет М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року (рішення ухвалене в м. Рівне за правилами загального позовного провадження, судом під головуванням судді Щербакова В.В., дата складення повного тексту рішення -16 грудня 2020 року) у справі № 460/3225/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області  про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення, суд-

В С Т А Н О В И В :
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №0004083304 від 27.12.2019, вимоги про сплати боргу (недоїмки) №Ф-23 від 23.12.2019, рішення №0001593304 від 23.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкове повідомлення-рішення №0004093304 від 27.12.2019 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3622-17 від 04.03.2020.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року позов  задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано: податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №0004083304 від 27.12.2019; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №0004093304 від 27.12.2019; вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23 від 23.12.2019; вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3622-17 від 04.03.2020; рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №0001593304 від 23.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,33023, код ЄДРПОУ 43142449) судовий збір у розмірі 4655,02 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні вимог відмовити повністю. На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що  позивач в ході перевірки не підтвердив документально  задекларовані ним   витрати в сумі 874 225 грн за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 за операціями з придбання ТМЦ у ФОП ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 , що у свою чергу призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплати ПДФО та стало підставою для визначення військового збору та єдиного внеску. Зазначає, що суд не урахував обставин щодо наявності у позивача на момент проведення перевірки первинних документів на придання ТМЦ у перелічених контрагентів. Вказує, що акт перевірки складено у відповідності до Порядку №395. Також відповідач звертає увагу суду стосовно того, що рішення застосування штрафних санкцій  та нарахування пені винесено за несвоєчасну сплату не перерахування єдиного внеску.
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Позивач повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України. Вперше, позивач повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.  Однак, у зв`язку з поданням представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд даної справи було відкладено, про що позивача у зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції було повідомлено про судове засідання призначене на 22.07.2021 року засобами телефонного зв`язку, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання позивач не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення  слухання справи позивач не направляв.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що висновки акту перевірки щодо формування валових витрат 2017 року за рахунок операцій позивача з ФОП ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 не знайшли свого документального підтвердження в суді першої інстанції, що в свою чергу не доводить обставин щодо правомірності висновку відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу та наявності підстав для визначення грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 28.10.2019 по 01.11.2019 працівниками Головного управління ДПС у Рівненській області була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.
За результатами такої перевірки було складено акт №298/17-00-33-04/ НОМЕР_1 від 08.11.2019, згідно висновків якого, перевіркою встановлені, в т.ч., порушення:
-          пункту 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: відображення перекручених даних в деклараціях привело до заниження оподатковуваного доходу за 2017 рік на суму 874 225 грн. у зв`язку із чим донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2017 рік в сумі 157 360,50 грн; 
-          пункту 2 ч. І ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 №2464-VІ у зв`язку із чим донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік в сумі 92 829 грн;
-          підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010 із змінами і доповненнями, за результатами перевірки донараховано військовий збір за 2017 рік в сумі 13 113,38 грн.
Суть виявлених порушень полягала в тому, що ФОП ОСОБА_1 здійснив формування  витрат, які непідтверджені документально, що свою чергу призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплати ПДФО та стало підставою для визначення і військового збору та єдиного внеску.
За наведених висновків акту перевірки, ГУ ДПС у Рівненській області прийнято:
1. податкове повідомлення-рішення №0004083304 від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 196 700,63 грн., з яких 157 360,50 грн. – за податковими зобов`язаннями та 39 340,13 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями;
2. вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23 від 23.12.2019, якою визначено суму недоїмки з єдиного внеску в розмірі 92 829 грн (позивач звернувся із запитом до відповідача про її отримання, оскільки дізнався 06.05.2020 про її наявність із інтегрованої картки платника);
3. рішення №0001593304 від 23.12.2019 про застосування штрафних санкцій в розмірі 18 565,80 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 92   829 грн;
4. податкове повідомлення-рішення №0004093304 від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 16 391,73 грн., з яких 13 113,38 грн. – за податковими зобов`язаннями та 3 278,35 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями;
5. вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3622-17 від 04.03.2020, якою визначено суму недоїмки з єдиного внеску в розмірі 135 014,72 грн., з яких 119 227,53 грн. – недоїмка, 18 786,09 грн. – штраф та 1,10 грн. – пеня. В дану вимогу ввійшли суми з попередньої вимоги №Ф-23 від 23.12.2019 та рішення №0001593304 від 23.12.2019 про застосування штрафних санкцій.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження. На підтвердження доводів позовної заяви позивач вказав, що не погоджується із твердженням відповідача про завищення валових витрат, задекларованих в декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік на суму 874 225 грн. у зв`язку із відсутністю документально підтверджених витрат. Зазначає, що відповідачем в супереч вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, акт перевірки не містить посилання на будь-які відомості первинних чи розрахункових документів позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до витрат вартості тих чи інших товарів (що свідчило б про порушення вимог п. 177.4 ст. 177 ПК України).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно п.164.1. ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням   пункту 164.6   цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до   пункту 177.2   статті 177 та   пункту 178.3   статті 178 цього Кодексу.
Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п. 167.1 ст. 167 ПК України)
Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною   пунктом 167.1   статті 167 цього Кодексу. п. 177.1 ст. 177 ПК України).
Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. 
Відповідно до пункту 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- пп.177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (тобто собівартість придбаних для подальшої реалізації товарів);
- пп.177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- пп.177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (Підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016);
- пп.177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.   
Відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон №2464), платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Відповідно до пп. 1.2 п. 161 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України.
Тобто, по своїй правовій природі база нарахування єдиного внеску та військового збору для фізичної особи-підприємця визначається із суми доходу такого підприємця.
Досліджуючи обставини з приводу виявленого порушення та наявності доказів, які підтверджують або спростовують факт такого порушення, колегією суддів враховано таке.
З матеріалів справи вбачається, що в період з 2019 року була проведена  документальна планова виїзна перевірка  позивача, результати якої відображені у акті №19/17-00-33-04/ НОМЕР_2 від 12.09.2019 року (а.с.146-160). Не погодившись з висновками вказаної перевірки позивач звернувся із запереченнями від 07.10.2019 року, у зв`язку із чим наказом ГУ ДПС у Рівненській області №408 від 17.10.2019 року призначено позапланову не виїзну перевірку позивача, результати якої відображені у акті №298/17-00-33-04/ НОМЕР_1 від 08.11.2019 року.
Із змісту акту планової перевірки від 12.09.2019 року та акту позапланової перевірки від 08.11.2019 року  слідує, що  позивачем подано до Сарненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області податкову декларацію про майновий стан та доходи фізичних осіб та військового збору з доходів разом із додатком Ф2, у якій позивач відобразив  суму валового доходу у розмірі 1029825 грн та документально підтверджені витрати у розмірі  999   225 грн і відповідну суму оподатковуваного доходу 30600 грн (а.с. 24).  Вказані обставини позивачем не заперечуються та визнаються сторонами.
Також,  змісту обумовлених актів вбачається, що позивач не вів обліку доходів та витрат, книгу обліку доходів та витрат до перевірки не надав. 
Під час проведення документальної планової перевірки (акт від 12.09.2019 року) позивач на підтвердження задекларованих ним показників надав до перевірки документи на придбання та оплату товару у 2017році у ФОП ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 загальну суму 874225 грн у зв`язку із чим   відповідачем не було виявлено розбіжностей між показниками задекларованих позивачем витрат та витрат, які підтверджено первинними документами в ході вказаної перевірки (а.с 150 на звороті, стор. 10 акту від 12.09.2019 року).
Однак в подальшому,  як слідує із змісту пояснень позивача, відомостей наказу ГУ ДПС у Рівненській області №408 від 17.10.2019 року та акту позапланової перевірки від 08.11.2019 року позивач подав заперечення на вказаний акт  планової перевірки від 12.09.2019 року, у якому він вказав, що не здійснював придбання ТМЦ у 2017 році у ФОП ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 та не виплачував їм доходу за придбання ТМЦ.
За наведених обставин,  в ході проведення позапланової перевірки, відповідач дійшов висновку про  не підтвердження належними первинними документами задекларованих позивачем показників валових витрат у розмірі  874225 грн, відображених ним у декларації про майновий стан та доходи фізичних осіб та військового збору з доходів разом із додатком Ф2. 
Відповідно до   пункту 177.10 статті 177   та   пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України    в редакції чинній у період спірних правовідносин та Порядку ведення   Книги обліку доходів і витрат, затвердженому Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013, зареєстрованим у     Міністерстві юстиції України за № 1686/24218 від 1 жовтня 2013 р. (надалі по тексту постанови іменовано – Порядок №481), фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Відповідно до п. 6  ч. 6 Порядку №481 особи заносять до Книги відомості, а зокрема до  графи 6, у якій відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.
Книга зберігається у самозайнятої особи протягом 3 років після закінчення звітного періоду, в якому здійснено останній запис. Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення   податкової декларації про майновий стан і доходи (ч.8 та ч. 9 Порядку №481).
Пункт 44.1 ст. 44 ПК України, передбачає, що  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Окрім того, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених   пунктом 44.1   цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до   статей 39   та   39-2   цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії), (п. 44.3.ст.44 ПК). 
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в   пункті 86.7   статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (44.6 ст.44 ПК України).
Натомість, в супереч приведених положень законодавства, позивач  обов`язку покладеного на нього законодавством не виконав та відповідно  не надав, як вході проведення вказаних перевірок так і безпосередньо після їх завершення книги обліку доходів і витрат та  первинних документів, якими підтверджувались задекларовані позивачем показники податкової звітності.
За приведених обставин справи та положень законодавства колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача та висновки суду першої інстанції з приводу  того, що відповідач не довів факту заниження задекларованих   позивачем витрат 2017 року з покликанням на відповідні  первинні документи і дані  записів з обліку пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
Колегією суддів встановлено, що акт перевірки на підставі якого винесені оскаржувані рішення та вимоги в повній мірі відповідає положенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №395від 14.03.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за №607/23139 (далі по тексту – Порядок №395).
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень названого Порядку №395 акт документальної перевірки - є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.
Водночас колегія суддів зазначає, що позивач в порушення п. 1 ст. 77 КАС України не довів обставин на яких ґрунтуються його вимоги, а зокрема не надав, ні відповідачу в ході обумовлених перевірок, ні суду першої та апеляційної інстанцій доказів, які підтверджували правомірність задекларованих ним показників витрат у декларації про майновий стан та доходи фізичних осіб та військового збору за період 2017 року. За наведених обставин, доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних рішень та вимог є безпідставними та такими, що не підтверджено жодними доказами у справі.
Як наслідок, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення -рішення, вимоги щодо визначення позивачу грошових зобов`язань за податковим на доходи фізичних осіб, єдиним внеском, військовим збором та штрафними санкціями на вказані суми. Вказані рішення та вимоги є  обґрунтованими належними у справі доказами та є такими, що прийняті  у межах повноважень відповідача, безсторонньо, добросовісно, розсудливо та пропорційно.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,                                    
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області  задовольнити.  
Рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 460/3225/20 скасувати.
Ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області  про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 22 липня 2021 року.