Ухвала
10 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/9391/18
провадження № 61-12719ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справіза позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП                       ОСОБА_2 про визнання недійсним договору від 01 липня 2015 року № 01-15/ЮР-ЖМ про надання правової допомоги та комплексне юридичне обслуговування, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 листопада 2016 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ДСЛ Авто» на суму 600,00 грн, при цьому відповідач запропонував самостійно здійснювати реєстрацію змін в реєстрі.  В січні 2018 року під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи                                                   № 756/16361/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, яка перебуває в провадженні Оболонського районного суду міста Києва, позивачу стало відомо, що 01 липня 2015 року між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги та комплексного юридичного обслуговування № 01-15/ЮР-ЖМ, відповідно до умов якого вартість замовлених юридичних послуг визначена в розмірі  200 000,00 грн. До вказаного договору додано акт виконаних робіт № 1 від 31 грудня            2015 року та додаткова угода від 29 лютого 2016 року. Посилаючись на те, що позивач є громадянином Франції, не володіє українською мовою, ніколи не укладав з відповідачем договору про надання правової допомоги, відповідно акту виконаних робіт і додаткової угоди до договору, будь-яких послуг за вказаним договором не отримував, а вказані документи підписав з метою реєстрації частки придбаної компанії, просив визнати оспорюваний договір недійсним. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано недійсним договір про надання правової допомоги та комплексного юридичного обслуговування від 01 липня 2015 року № 01-15/ЮР-ЖМ, укладений між ФОП               ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.Вирішено питання про розподіл судових витрат.
29 липня 2021 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу,                       у якій просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про визнання договору про надання правової допомоги та комплексне юридичне обслуговування недійсним (ціна договору 200 000,00 грн). 
Отже, зазначена справа є справою незначної складності, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справою, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ,                        06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                        М. М. Русинчук
                                                                                                                                   Н. О. Антоненко
В. І. Крат