П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/17918/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
14 липня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Курка О. П.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання виплатити грошову компенсацію, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2020 року позивач звернувся до Житомирського  окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо відмови виплатити позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно заяви позивача від 16.09.2020;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити позивачу грошову компенсацію замість не отриманого речового майна в загальній сумі 78556,44 грн згідно заяви позивача від 16.09.2020.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
13 травня 2021 року до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення.
20 травня 2021 та 02 червня 2021 року від позивача надійшли заперечення на письмові пояснення та заперечення на апеляційну скаргу.
08 червня 2021 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 травня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснень, заперечень на пояснення та заперечень на апеляційну скаргу колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 08.06.2017 старшого прапорщика ОСОБА_1 ,  відповідно до наказу №18-РС від 31.05.2017 звільнено з військової служби у відставку за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням контракту) та наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №119 від 08.06.2017 виключено із списків особового складу частини.
Відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить відповідачу №9 від 08.06.2017 позивачу належить до виплати компенсація такого грошова компенсація за неотримане грошове майно у сумі 78556 грн.
Оскільки, вказана виплата  при звільненні позивачу не здійснена, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами (від 24.02.2020, 16.09.2020) про виплату такої грошової компенсації (а.с.9-11).
Листами від 25.02.2020 року № 220 та від 05.10.2020 року за № 727 позивачу було відмовлено у задоволенні його заяв.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 08 червня 2021 року до суду від апелянта надійшли письмові пояснення, в яких останній зокрема вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом. 
Даючи оцінку вказаним доводам, суд апеляційної інстанції вказує на  наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що як встановлено з матеріалів справи ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.
Оскільки вказана ухвала відповідно до ст. 294 КАС України окремо від рішення суду не оскаржується, тому відповідач міг скористатись своїм правом шляхом подання в апеляційній скарзі заперечень на вказану ухвалу.
Однак, як вбачається зі змісту апеляційної скарги апелянтом не подано заперечень на вищезазначену ухвалу та  не порушується питання щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом. Більше того, в прохальній частині апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.
При цьому, подані пояснення жодних зобов`язань до суду не  мають, а лише враховуються судом при розгляді справи з приводу дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, як і в апеляційній скарзі апелянт у вищевказаному клопотанні просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Судом апеляційної інстанції зазначається, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон  №2011-XII).
Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст.9-1 Закону №2011-XII передбачено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, зберігаються продовольче, речове та інші види забезпечення, передбачені цією статтею, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до вказаної вище норми Закону, Кабінет Міністрів України постановою №178 від 16.03.2016 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм такої виплати (далі - Порядок).
Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу (абзац перший п.2 Порядку).
Згідно абзацу 2 п. 2 вказаного Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку).
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку).
Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.05.2016 за №768/28898 встановлено, що  військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна (далі - Інструкція).
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів (абз.3 п.4 розділу ІІІ Інструкції).
Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року ДДЗ та ПМР надає до ЦУРЗ.
ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації.
Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
При цьому, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Абзацом третім п.242 вищезазначеного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, позивач, як військовослужбовець, звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням контракту, на час підписання наказу про звільнення, мав право на грошову компенсацію вартості речового майна, яке останній не отримав у період проходження військової служби.
Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності дій відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з військової служби та з 08.06.2017 виключено зі списків військової частини.
Відповідно до довідки №9 від 08.06.2017 позивачу передбачена виплата грошової компенсації за не отримане речове майно у розмірі 78556 грн, однак така виплата позивачу не здійснена.
З огляду на викладені норми, позивач має законне право на грошову компенсацію за неотримане речового майна при звільненні з військової служби, оскільки така вимога відповідає нормам встановленим пунктами 2 та 3 Порядку №178.
Крім того, позивач подавав неодноразово за місцем військової служби відповідні заяви, що передбачено пунктом 4 вказаного Порядку, тобто вказаною заявою висловив бажання щодо отримання грошової компенсації за неотримане ним під час військової служби речове майно.
Факт невидачі речового майна та його вартість сторонами, які беруть участь у справі не оскаржується.
Тому, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, у зв`язку з чим дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Сторчак В. Ю.