ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 822/1477/18
адміністративне провадження № К/9901/57236/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шарапи В.М.,
суддів - Стеценка С.Г., Чиркіна С.М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у складі судді Салюка П.І. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2018 року у складі колегії суддів: Драчук Т.О. (головуючий), суддів: Загороднюка А.Г., Полотнянка Ю.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ДФС України, Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА          
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив:
1.1 - визнати протиправним та скасувати рішення ДФС України щодо затвердження висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги з врахуванням відсотку втрати працездатності;
1.2 - зобов`язати Головне управління ДФС у Хмельницькій області надіслати до ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та зобов`язати ДФС України затвердити висновок.
2. Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 10 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2018 року, позов задовольнив. 
Визнав протиправним та скасував рішення ДФС України щодо затвердження висновку про призначення одноразової допомоги ОСОБА_1 з врахуванням відсотку втрати працездатності.
Зобов`язав Головне управління ДФС у Хмельницькій області надіслати до ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на дату призначення інвалідності та зобов`язати ДФС України затвердити висновок з урахуванням раніше виплачених сум.
2.1 Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що Головне управління ДФС України при формуванні, а ДФС України при затвердженні висновку про призначення одноразової допомоги позивачу з врахуванням відсотку втрати працездатності діяли протиправно, оскільки Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від             21 жовтня 2015 року №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850) не передбачені повноваження органів ДФС щодо зменшення визначеного статтею 23 Закону №565-XII розміру допомоги.
3. Судами попередніх інстанцій встановлено що:
3.1 ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області.
3.2 16 жовтня 2015 року військово-лікарська комісія УМВС України у Хмельницькій області, за розпорядженням начальника управління ДФС України у Хмельницькій області здійснила медичний огляд, та встановила, що захворювання, яке отримав позивач пов`язане з виконанням службових обов`язків та проходженням служби в ОВС, про що видано свідоцтво про хворобу №358 від 16 жовтня 2015 року.
3.3. Наказом Головного управління ДФС у Хмельницькій області №286-0 від                 23 жовтня 2015 року був звільнений з органів податкової міліції ГУ ДФС у Хмельницькій області за станом здоров`я на підставі свідоцтва про хворобу №358 від 16 жовтня 2015 року, виданого військово-лікарською комісією УМВС в Хмельницькій області.
3.4 Після звільнення позивач пройшов обстеження у Хмельницькій обласній медико-соціальній експертній комісії (далі - МСЕК). Відповідно до висновку МСЕК, позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС.
3.5 6 листопада 2015 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області, прийняте рішення, викладене у висновку від 6 листопада 2015 року щодо призначення одноразової грошової допомоги за II групу інвалідності пов`язаної з проходженням служби в ОВС в розмірі 54108,00 грн відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМУ від 12 травня 2007 року №707 .
3.6 Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління ДФС у Хмельницькій області позивач оскаржив його в судовому порядку.
3.7. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 квітня       2016 року по справі 822/456/16, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року позовні вимоги     ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області, викладене у висновку від 6 листопада          2015 року щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Закону та зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області та Державну фіскальну службу України здійснити нарахування (розрахунок) та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із захворюванням отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону №565-XII на час виникнення спірних правовідносин.
3.8 На виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від       12 квітня 2016 року по справі 822/456/16, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року, відповідачі сформували висновок від 11 січня 2017 року про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 165360, 00 грн, з врахуванням відсотку втрати працездатності, керуючись частиною шостою статті 23 Закону №565-XII та Порядком №850, виходячи із 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
3.9 10 травня 2017 року позивач отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 111252,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №488.
3.10 Позивач вважаючи, що відповідачі неправомірно сформували та затвердили висновок про призначення йому одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції, з врахуванням відсотка втрати працездатності, зазначеного у довідці МСЕК, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
4. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ДФС України звернулася із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ці рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
4.1 На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначив, що стаття 23 Закону №565-XII ставить в залежність розмір одноразової грошової допомоги від ступеня втрати працездатності, і про це двічі зазначено в частині шостій статті 23 зазначеного Закону, а саме «…залежно від ступеня втрати працездатності йому (працівнику міліції) виплачується одноразова грошова допомога…», на що судами, при прийнятті рішень, не звернуто увагу. Скаржник вважає, що суди неправомірно зазначають в своїх рішеннях, що «залежно від ступеня втрати працездатності» жодним чином не впливає на визначення розміру такої допомоги від інших обставин, крім встановлення певної групи інвалідності.
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
5. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.      
6. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
7. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
8. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.            
9. Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
10. Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».
11. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
12. Відповідно до статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону №565-XII та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
13. Згідно з частиною шостою статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі             250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності         II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
14. Закон №565-XII втратив чинність 7 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію". При цьому у пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону         №580-VIII встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
15. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію".
16. На момент подання позивачем заяви (рапорту) про виплату грошової допомоги, у зв`язку з установленням інвалідності, діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.
17. Згідно підпункту 2 пункту 3 вказаного Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
18. Тобто, як в Законі, так і в Порядку, чітко зазначений розмір виплати - у                 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму у разі встановлення другої групи інвалідності, про що Хмельницький окружний адміністративний суд зазначив у постанові від 12 квітня 2016 року, по справі 822/456/16. Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від          23 серпня 2016 року. 
19. Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
20. Тобто та обставина, що позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи, доказування не потребує.
21. Щодо права позивача на отримання вказаної допомоги без врахування відсотку втрати працездатності Верховний Суд зазначає наступне.
22. Як зазначили суди попередніх інстанцій, обраховуючи суму одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала в період проходження служби в органах податкової служби для ОСОБА_1 , ГУ ДФС у Хмельницькій області застосувала наступну формулу: 1378 (прожитковий мінімум на час встановлення інвалідності) х 200-кратний розмір х 60% (втрата працездатності) = 165   360 грн.
23. Проте Верховний Суд вважає, що застосування 60% втрати працездатності для визначення розміру грошової допомоги суперечить статті 23 Закону №565-XII, у відповідній редакції, яка містить чіткий розмір, а саме: 200-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у випадку встановлення працівнику міліції ІІ групи інвалідності. Аналізуючи вказану статтю судами попередніх інстанцій вірно зроблено висновок, що ступінь втрати працездатності застосовується для визначення групи інвалідності особи при її встановленні.
24. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від                   27 листопада 2018 року та 4 жовтня 2019 року (справи №№822/1656/16, 822/540/18, відповідно).
25. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідачі не повинні були на власний розсуд тлумачити постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року по справі №822/456/16, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня             2016 року, та яка підлягала виконанню.
26. Постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 квітня            2016 року по справі №822/456/16, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року не містить кількох варіантів тлумачення, при цьому у разі, якщо призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, необхідно було б здійснити з врахуванням показника ступеня втрати працездатності позивача (відповідного коригування), про це було б обов`язково вказано у рішенні суду.
27. Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що відповідач - Головне управління ДФС в Хмельницькій області при формуванні, а відповідач - ДФС України при затвердженні висновку про призначення одноразової допомоги ОСОБА_1 з врахуванням 60% втрати працездатності діяли протиправно, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
28. Отже, відповідачі повинні були визначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
29. Наведені доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують.
30. Ураховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних рішень і погоджується з їх висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.
31. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення. 
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2018 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Шарапа
Судді:                                                                                                              С.Г. Стеценко                                                                                                                        С.М. Чиркін