УХВАЛА

26 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 120/3219/20-а
адміністративне провадження № К/9901/24839/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши матеріали касаційної скарги Тульчинської міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 120/3219/20-а за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради Вінницької області, Тульчинського міського  голови Весняного Валерія Михайловича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Тульчинської міської ради, голови Тульчинської міської ради Весняного Валерія Михайловича,  у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення 51 позачергової сесії 7 скликання Тульчинської міської ради №1725 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 , з посади першого заступника Тульчинського міського голови»;
- визнати протиправним і скасувати розпорядження Тульчинського міського голови Весняного Валерія Михайловича №08-03-143 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року допустити до негайного виконання;
- рішення в частині стягнення з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання у  межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково, ухвалено:
- визнати протиправним і скасувати рішення 51 позачергової сесії 7 скликання Тульчинської міської ради №1725 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Тульчинського міського голови»;
- визнати протиправним і скасувати розпорядження Тульчинського міського голови Весняного Валерія Михайловича №08-03-143 від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 196 007,24 грн;
- стягнути з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн;
-  решті позовних вимог відмовити;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Тульчинського міського голови з 05 червня 2020 року допустити до негайного виконання;
- рішення в частині стягнення з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, а саме 34 598 грн;
- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80  грн за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинської міської ради.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року апеляційні скарги Тульчинської міської ради Вінницької області, Тульчинського міського голови Весняного Валерія Михайловича задоволено  частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року змінено в частині мотивів його ухвалення з урахуванням мотивів цієї  постанови, в іншій частині залишено без змін.
Не погодившись із вказаними рішеннями, Тульчинською міською радою подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 07 липня 2021 року. 
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Так, скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України  відповідно до якого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі №812/153/16.  
Так, Суд звертає увагу скаржника, що у частині 4  статті 328 КАС України  мова йде лише щодо постанов Верховного Суду, отже обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень постановами Верховного Суду України не передбачено чинним  КАС України.
Крім того, Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, скаржнику необхідно чітко вказати норму права, яка застосована всупереч висновкам Верховного Суду. При цьому обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Суд звертає увагу скаржника, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Крім того, скаржник посилається на пункт 3 частини 2  статті 353 КАС України, та вказує про те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Суд критично оцінює таке посилання скаржника, оскільки зазначена норма регулює підстави для скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд, натомість скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, що передбачено  статтею 351 КАС України.    
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Тульчинської міської ради підлягає поверненню як така, що не містить підстав, визначених частиною 4 статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 120/3219/20-а.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Тульчинської міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 120/3219/20-а за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради Вінницької області, Тульчинського міського  голови Весняного Валерія Михайловича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                    О.А. Губська