Головуючий суду 1 інстанції - 
Доповідач -Луганська В.М. 

Справа № 415/5282/20
Провадження № 22-ц/810/461/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року                                                        м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря: Вовчанської С.В.
учасники справи:
боржник - ОСОБА_1 
стягував- ОСОБА_2 
державна виконавча служба - Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,
на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 21 квітня 2021 року, постановлену судом у складі судді Луньової Д.Ю,
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карімової Н. В., стягувач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:
14 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карімової Н. В., в обґрунтування якої зазначив, що 06 серпня 2020 року державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карімовою Н. В. винесено постанову про встановлення  тимчасового  обмеження боржника  у праві виїзду за межі  України. З даною постановою скаржник не згоден.Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області по справі № 2/415/682/15 із скаржника на користь  ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини доходів. Виконавцем встановлено, що за період з 01 лютого 2015 року по 01 вересня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів складає 12856 грн, тому боржник ухиляється від виконання вищезазначеного рішення. Однак, в цей період скаржник працював та отримував пенсію, і за цей період аліменти повинні були стягуватися із заробітної плати і пенсії. Крім того вказує, що добровільно купляв одяг та предмети для розвитку дитини.

Вважає, що державний виконавець помилково дійшла висновку, що в період з 01.02.2015 року по 01.09.2015 року скаржник ухилявся від сплати аліментів.
Посилається на те, що державні органи України не мають будь-якого права поза його волею тримати його в Україні та обмежувати його право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання.
Просив суд визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України від 16 серпня 2020 року, ВП «46868353, визнати протиправною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 06 серпня 2020 року у відношенні боржника.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 21 квітня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карімової Н.В. відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 21 квітня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету спору, оскільки за період з 01 лютого 2015 року по 01 вересня 2015 року скаржник заборгованості не має, але суд з власної ініціативи досліджував періоди заборгованості, які не є предметом спору, та які не зазначені у спірній постанові державного виконавця. Суд першої інстанції не з`ясував, що в матеріалах справи відсутня вимога державного виконавця про сплату боргу, а також те, що в матеріалах справи немає будь-яких доказів ухилення боржника від виконання судового рішення. 
З метою надання допомоги на утримання дітей, боржник намагається виїхати до Польщі. Стягувач не заперечувала факт добровільного надання боржником допомоги на утримання дітей, коли скаржник перебував у Польщі. 
Відмовляючи у скарзі, суд першої інстанції не надав будь-якої юридичної оцінки міжнародним нормам права, викладених у скарзі, відповідно до яких кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи свою власну. Скаржнику фактично перешкоджають працевлаштуватися за кордоном. 

У відзиві на апеляційну скаргу Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) зазначив, що з метою недопущення порушення прав стягувача та інтересів дітей державним виконавцем у відповідності до п.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзду за межі України, оскільки сума заборгованості на дату винесення постанови, перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці. Державним виконавцем вживаються заходи примусового виконання рішення суду відповідно до вимог закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу не визнали, вважають, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. 

У судове засідання представник Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: в Лисичанському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/415/682/15 від 20 лютого 2015 року, виданого Лисичанським міським судом Луганської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання синів у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
06 серпня 2020 року державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карімовою Н.В. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що станом на 01 серпня 2020 року заборгованість із сплати аліментів становить 12 856,50 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Суд встановив, що скаржник регулярно сплачував аліменти, однак не у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на день винесення постанови - 06 серпня 2020 року складала 37 438,32 грн, що значно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.
Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 71 вказаного Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Згідно з частиною четвертою статті 11 зазначеного Закону cтрок обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Судом встановлено, що на виконанні в Лисичанському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавчий лист від 20.02.2015 року №2/415/682/15, виданий Лисичанським міським судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
06 серпня 2020 року державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карімовою Н.В. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Згідно вказаної постанови, після відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.08.2020 року за період з 01.02.2015 року по 01.09.2015 року становить 12856, 50 грн.
Згідно довідки АТ «Лисичанськвугілля» відокремленого підрозділу «Шахта імені Мельникова» у період з травня 2015 року по грудень 2015 року із заробітної плати ОСОБА_1 утримувалися аліменти на утримання дітей у розмірі 50%.
Згідно довідки від 14.08.2020 року №635 скаржник отримує пенсію по інвалідності та сплачує аліменти на трьох дітей, у вересні 2015 року сплачено 524, 50 грн.
Згідно довідки виданої Лисичанським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.10.2020 року станом на 02.10.2020 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 16 746, 08 грн.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №2/415/682/15 від 20.02.2015 року станом на 01.04.2021 року заборгованість по аліментам складає 54889, 32 грн.
З вказаного розрахунку, який не спростовано ОСОБА_1 , належними та допустимими доказами, вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2015 року по вересень 2015 року з урахуванням сплачених аліментів, складає 7982, 45, 00 грн, що перевищує суму платежів аліментів за чотири місяці.
ОСОБА_1 та його представником не надано суду належних та допустимих доказів того, що у період з лютого 2015 року по вересень 2015 року відсутня заборгованість по сплаті аліментів.
Судом встановлено, що у боржника станом на час винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України була наявна заборгованість по аліментам, розмір якої перевищував суму відповідних платежів по аліментам за чотири місяці.
Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець правомірно виніс постанову про обмеження боржника у встановленні тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що дії державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карімової Н.В. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 06 серпня 2020 року відповідають вимогам ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для задоволення скарги скаржника.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що не встановлено ухилення скаржника від виконання судового рішення, оскільки відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 71 вказаного Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Тобто, для винесення постанови про обмеження виїзду боржника за межі України достатньо наявності заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці
Посилання скаржника на те, що судом не враховано норми міжнародного права та те, що обмеження у праві виїзду за кордон належить до компетенції суду і тільки виключно в разі кримінального переслідування у випадку законного арешту або затримання особи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення. 
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
03 липня 2017року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.
Так, на підставі ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.
03 липня 2018 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесено зміни у частину дев`яту ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови.
Як зазначалося вище на дату винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови – 06 серпня 2020 року, розмір заборгованості по аліментам перевищував суму платежів аліментів за чотири місяці.
В цій ситуації суд переконаний, що застосований державним виконавцем захід встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України переслідує лише законну мету щодо забезпечення погашення ним заборгованості, що надасть змогу покращити в першу чергу матеріальне становище дітей боржника.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та досліджував періоди заборгованості по аліментам, які не є предметом оскарження, однак це не впливає на правильний висновок суду про відмову у задоволенні скарги.
Згідно із частиною четвертою ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Підстав для перерозподілу судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 21 квітня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови 07 липня 2021 року.

Головуючий                                                 В.М. Луганська

Судді                                                         В.К. Коновалова

О.Ю. Карташов