ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" вересня 2021 р.           Справа№ 910/3352/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Алданової  С.О. 
 
без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Завод 410 ЦА"
на рішення                    Господарського суду міста Києва
від                               20.05.2021
у справі                    №910/3352/21 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"
до                              Державного підприємства "Завод 410 ЦА"
про                              стягнення 119 456, 40 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (надалі - позивач, ТОВ "Промелектроніка") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (надалі - відповідач, ДП "Завод 410 ЦА") про стягнення 119 456, 40 грн, з яких: 99 432, 00 грн основного боргу за поставлений товар, 6 983, 13 грн 3% річних, 13 041, 27 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.2018, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/3352/21 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 99 432, 00 грн, 3% річних в розмірі 6 983, 13 грн, індекс інфляції в розмірі   13 041, 27 грн, 2 270,00 грн судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000, 00 грн. 
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що доказів сплати основного боргу за поставлений товар по договору купівлі-продажу №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.2018 відповідачем суду не надано та, відповідно, матеріали справи не містять.
Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам Договору та вимогам закону.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/3352/21 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів виконання позивачем належним чином умов Договору та прийняття (отримання) товару відповідачем у кількості та якості відповідно до норм ст.ст. 673, 674 Цивільного кодексу України, в тому числі не надано документів, які передбачені авіаційними правилами та умовами Договору, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника та доказів надходження таких документів покупцю. Також, відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) поставленого товару, у зв`язку з чим відсутні підстави оплачувати такий товар.
Також скаржник не погоджується із висновком суду в частині задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. на думку скаржника матеріали справи не містять належних доказів фактично витраченого адвокатом часу. Заявлені витрати на професійну правничу допомогу не мають характер необхідних, а їх розмір не є розумним і виправданим.
Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, з обґрунтуванням причин такого пропуску.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021 апеляційну скаргу ДП "Завод 410 ЦА" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку задоволено, поновлено ДП "Завод 410 ЦА" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ДП "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/3352/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Водночас зазначеною вище ухвалою, зупинено дію оскаржуваного рішення до винесення судом апеляційної інстанції судового акта за результатами розгляду цієї справи.
Позивач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає про те, що відповідач з моменту отримання товару не заявляв жодних вимог щодо усунення недоліків товару. Не було заявлено про порушення вимог щодо якості поставленої продукції, про відсутність товаросупровідних документів. Факт поставки товару належної якості підтверджується також тим, що відповідач прийняв його повністю, не відмовився від поставленого товару і не вимагав усунути недоліки.
Позивач зазначив, що у зв`язку з відсутністю погодженого сторонами строку проведення вхідного контролю, строк оплати розпочинається одразу після отримання продукції. Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у справі №910/16199/18.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначає, що присуджений розмір витрат є співмірним, адекватним та таким, що відповідає критерію реальності та обґрунтованості наданих юридичних послуг, в свою чергу, відповідачем не доведено протилежного.
Водночас, позивач навів орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу - 5 000, 00 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу та у випадку проведення судового засідання - додатково 3 000, 00 грн за представництво інтересів.
16.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача 5 000, 00 грн витрат на правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 04.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (продавець) та Державним підприємством "Завод 410 ЦА" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №УМТЗ-18-128/3 (надалі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені в п. 1.3 цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.
Поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця, переданою факсимільним зв`язком або електронною поштою, у рамках специфікацій, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 Договору).
Найменування товару: радіоелектронне обладнання, код ДК 021:2015-34741000-3 "Обладнання для повітряних літальних апаратів" (п.1.3 Договору).
Згідно із п. 2.2 Договору продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або ін., видаткову накладну, податкову накладну. В разі надання копій документів, що підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням ПІБ, посади, дати встановлення підпису та написом "з оригіналом згідно".
Відповідно до п. 3.1 Договору загальна ціна договору на момент укладення складає 19 008, 00 грн.
Ціна договору може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору (п. 3.3 Договору).
Порядок здійснення оплати встановлено розділом 4, зокрема сторони Договору визначили, що умови оплати вказуються у Специфікації до Договору.
Відповідно до п. 5.5 Договору постачальник здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).
Право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів (п. 5.6 Договору).
Між сторонами укладались додаткові угоди №1 від 03.05.2018, №2 від 21.05.2018, №3 від 04.06.2018, №4 від 06.06.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.10.2018, №7 від 18.10.2018, відповідно до яких сторонами погоджено ціну Договору.
При цьому, сторонами були складені Специфікації до Договору, в яких визначено вартість товару, його найменування, кількість, умови оплати.
Специфікацією №1 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 19 008, 00 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 15 банківських днів.
Специфікацією №2 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 64 380, 59 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 14 банківських днів.
Специфікацією №3 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 125 902, 62 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 14 банківських днів.
Специфікацією №4 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 1 430 582, 20 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 14 банківських днів.
Специфікацією №5 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 315 515, 95 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 14 банківських днів.
Специфікацією №6 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 11 547, 06 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 14 банківських днів.
Специфікацією №7 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 9 855, 71 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 14 банківських днів.
Специфікацією №8 сторони погодили, що позивач поставляє відповідачу товар загальною вартістю 95 304, 00 грн; умови оплати - 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "Завод 410 ЦА" з відстрочкою платежу - 14 банківських днів.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору не здійснив оплату за товар, поставлений позивачем за за видатковою накладною №РН-0002067 від 11.10.2018 на загальну суму 8 820, 00 грн за експрес-накладною ТОВ "Нова пошта" №59 0003 70423554; за видатковою накладною №РН-0001988 від 28.09.2018 на загальну суму 5 292, 00 грн за експрес-накладною ТОВ "Нова пошта" №59 0003 67129186; за видатковою накладною №РН-0002000 від 01.10.2018 на загальну суму 85 320, 00 грн за експрес-накладною ТОВ "Нова пошта" №59 0003 677007827. Вказаний товар прийнятий відповідачем в повному обсязі без зауважень. 
Суд першої інстанції, враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, доведення факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати поставленого товару за Договором та правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення коштів.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. 
Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.2018, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.  
Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем було здійснено поставку товару:
- за видатковою накладною №РН-0002067 від 11.10.2018;
- за видатковою накладною №РН-0001988 від 28.09.2018;
- за видатковою накладною №РН-0002000 від 01.10.2018.
Вказаний товар прийнятий відповідачем в повному обсязі без зауважень, однак не було проведено оплату. 
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що у видатковій накладній №РН-0002067 від 11.10.2018 міститься посилання на замовлення: рахунок-фактура №СФ-0001626 від 05.10.18, договір №УМТЗ-18-372/3/3 від 03.10.2018; у видатковій накладній №РН-0001988 від 28.09.2018 міститься посилання на замовлення: рахунок-фактура №СФ-0001567 від 27.09.18, договір №УМТЗ-18-372/3/3 від 03.10.2018; у видатковій накладній №РН-0002000 від 01.10.2018 міститься посилання на замовлення: рахунок-фактура №СФ-0001567 від 27.09.18, договір №УМТЗ-18-357/7 від 26.09.2018.
Матеріали справи містять рахунки-фактури:
- №0001626 від 05.10.2018 на суму 8 820, 00 грн, в якому міститься посилання на договір №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.18р.;
- №0001567 від 27.09.2018 на суму 90 804, 00 грн, в якому міститься посилання на договір №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.18р.
Позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції подано письмові пояснення, відповідно до яких останній звертає увагу суду на те, що формування видаткових накладних здійснювалося за допомогою програмного забезпечення " 1С:Підприємство".
У вказаних видаткових накладних наявні декілька полів: одержувач, платник, договір, замовлення, тощо. Деякі дані вказане програмне забезпечення підтягує автоматично під час внесення інформації. Так, наприклад, зазначення у видатковій накладній №РН-0002000 в графі "Договір" номеру договору "№УМТЗ-18-357/7 від 26.09.18" не свідчить про те, що вказана господарська операція стосується саме вказаного у полі "Договір" договору "№УМТЗ- 18-357/7 від 26.09.18", так як інформація про договір "№УМТЗ-18-357/7 від 26.09.18" зазначена саме програмним забезпеченням у зв`язку із тим, що дана система " 1С: підприємство" автоматично підтягує останній номер договору, який був заведений у дану програму. Дана програма налаштована таким чином, що при формуванні видаткової накладної у графу "договір" вона автоматично заводить останній договір, який був занесений у дану систему " 1С:підприємство", і він зберігається у графі "Договір" автоматично.
Також, позивачем вказано, що у наданих видаткових накладних зазначено найменування товару та ціну товару за 1 одиницю без ПДВ, а також загальну вартість з ПДВ.
У наданих до позовної заяви копіях договору №УМТЗ-18-128/3 та специфікаціях до нього також узгоджено сторонами конкретне найменування товару та ціну за 1 одиницю товару без ПДВ. У зв`язку із цим, можна дійти логічного висновку, що в рамках договору №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.2018 та специфікацій до нього позивач повинен був поставити відповідачу товар з тим самим найменуванням та за тією ціною, які вказані саме у специфікаціях до договору №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.2018, так як сторони в рамках цього договору досягли згоди стосовно істотних умов договору купівлі-продажу - стосовно конкретного найменування та кількості товару та його ціни.
Також, позивачем до матеріалів справи додано копію договору №УМТЗ-18-357/7 від 26.09.2018 та специфікації до нього, копію договору №УМТЗ-18-372/3 від 03.10.2018 та специфікації до нього, а саме для підтвердження того, що товари, вказані у наданих суду в рамках цієї справи видаткових накладних (складених на виконання саме договору №УМТЗ-18-128/3 від 04.04.2018) не співпадають із найменуванням товару, вказаним у специфікаціях до договорів №УМТЗ-18-357/7 від 26.09.2018 та №УМТЗ-18-372/3 від 03.10.2018, та ціна за одиницю товару без ПДВ, зазначена у видаткових накладних, суттєво відрізняється від ціни за одиницю товару без ПДВ, вказану у специфікаціях до договорів №УМТЗ-18-372/3 від 03.10.2018 та №УМТЗ-18-357/7 від 26.09.2018.
Враховуючи наведене вище, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що недоліки при складанні первинних документів, які фіксують господарську операцію, за їх наявності, не можуть стати безумовною підставою для звільнення контрагента від обов`язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги.
Певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції.
Аналогічні висновки викладені  у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №821/589/17 та від 24.01.2019 у справі №924/234/18.
Щодо доводів скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем умов Договору належним чином та прийняття (отримання) товару відповідачем у кількості та якості відповідно до норм ст.ст. 673, 674 ЦК України.
Позивачем не надано документів, які передбачені авіаційними правилами та умовами Договору, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника та доказів надходження таких документів покупцю. Не надано суду доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) поставленого товару, у зв`язку з чим відсутні підстави оплачувати такий товар.
Надаючи оцінку вказаним доводам скаржника, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається із специфікацій до Договору, умовами поставки є СРТ, Нова пошта згідно з Інкотермс-2010.
Згідно з правилами Інкотермс 2010 CPT (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення). Термін "фрахт/перевезення оплачено до" означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані із перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За змістом терміна СРТ на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, у тому числі під час змішаних перевезень.
Позивачем долучено до позовної заяви відповідні копії експрес-накладних ТОВ "Нова пошта" про пересилання на адресу відповідача продукції.
Частиною 2 статті 664 WR України передбачено, що якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач, передавши товар перевізнику (TOB "Нова пошта"), фактично виконав обов`язок з поставки товару. При цьому скаржник не надав жодних доказів того, що за зазначеними позивачем експрес-накладними TOB "Нова пошта" відповідачем отримано інший товар за іншим договором.
Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що видаткові накладні, експрес-накладні ТОВ "Нова пошта", копії яких долучені позивачем до позовної заяви, є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт поставки позивачем та отримання відповідачем на умовах Договору №УМТЗ-18-123/3 купівлі-продажу від 04.04.2018 товару, який був погоджений сторонами у специфікаціях до договору поставки.
Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Згідно з п. 2.1 Договору продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.
У п. 2.2 Договору  зазначено, що продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ або інші, видаткову накладну. В разі надання копій документів, що підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином: своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням ПІБ, посади, дати встановлення підпису та написом "з оригіналом згідно".
Відповідно до п. 5.5 Договору постачальник здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що обов`язок продавця (позивача) передати відповідачу всі документи, які стосуються товару, одночасно з поставкою товару встановлений ст. 662 ЦК України та умовами Договору №УМТЗ-18-128/3 купівлі-продажу від 04.04.2018 (п.п. 2.2, 5.5 Договору).
При цьому, у випадку непередання позивачем (продавцем) документів, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром, відповідач мав право встановити розумний строк для їх передання та відмовитись від договору (якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк).
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача стосовно того, що позивачем не були передані відповідачу всі документи, які повинні були передаватись позивачем одночасно з поставкою продукції. Ці доводи суд вважає необгрунтованими та недоведеними, враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів звернення відповідача до позивача щодо ненадання (надання не у повному обсязі) документів на товар від дати поставки товару.
Щодо доводів відповідача відносно того, що позивачем не надано суду доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) продукції, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (ч. 2 ст. 673 ЦК України).
Згідно зі статті 674 ЦК України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 статті 687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.
Згідно з п. 2.5 Договору у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 цього договору, або поставки не укомплектованого товару покупець направляє повідомлення продавцю про направлення уповноваженого представника для складання акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3-х робочих днів з моменту отримання повідомлення.
У пункті 5.7 Договору сторони встановили, що приймання товару за кількістю та якістю проводиться відповідачем відповідно до Інструкції від 15.06.195 № П-6 "О порядке прийомки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству" та Інструкції від 25.04.1966 № П-7 "О порядке прийомки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству" (далі - Інструкція П-7), затвердженими Держарбітражем, із наступними змінами та доповненнями.
Згідно з пунктом 16 Інструкції П-7 у разі виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування вхідної продукції, тари або пакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні та у супровідних документах, на підтвердження якості продукції (пункт 14 цієї Інструкції П-7), отримувач призупиняє подальше приймання та складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених під час приймання дефектів.
Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішуванню з іншою однорідною продукцією. Отримувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акта представника міжміського виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.
У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка міжміського виробника (відправника) для участі у приманні продукції за якістю і комплектності та складанні акта є обов`язковими.
У разі поставки в межах одного міста виклик представника виробника (відправника) та його явка для участі у перевірці якості та комплектності продукції та складанні акта є обов`язковими.
У пунктах 18-20 Інструкції П-7 передбачено, що у повідомленні про виклик, направленому виробникові (відправнику), повинно бути зазначено, зокрема: а) найменування продукції, дата та номер рахунка-фактури або номер транспортного документа, якщо на момент виклику рахунок не отримано; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час, на який призначено прийняття продукції за якістю або комплектністю (у межах визначеного для приймання строку); г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.
Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено (передано) йому телеграфом (телефоном) не пізніше 24 години, а стосовно швидкопсувної продукції - невідкладно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або пакування визначеним вимогам, якщо інші строки не встановлені в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових для сторін правилах або договорі.
У разі неявки представника виробника (відправника) на виклик отримувача (покупця) у визначені строки та у випадку, коли виклик представника міжміського виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товару - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції з якості.
У разі відсутності відповідної інспекції з якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження отримувача (покупця), у разі їх відмови направити представника або у разі неявки його на виклик отримувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю конкретного представника іншого підприємства (організації), направленого керівником або заступником керівника підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства із переліку осіб, затвердженого рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профсоюзу цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-отримувачем, якщо виробник (відправник) надав згоду на одностороннє приймання продукції.
Згідно з пунктами 20, 30 Інструкції П-7 за наслідками приймання продукції за якістю та комплектністю за участю представників, зазначених у пунктах 19 та 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції. Акт має бути складено у день закінчення приймання продукції за якістю та комплектністю.
Акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь у перевірці якості та комплектності продукції. Особа, не згодна зі змістом акта, зобов`язана підписати його із зауваженням про свою незгоду та викласти свою позицію.
В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, який містить дані про невідповідність дійсності.
Якщо між виробником (відправником) та отримувачем виникнуть розбіжності стосовно характеру виявлених дефектів і причин їх виникнення, для визначення якості продукції отримувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації.
З огляду на викладене та за умовами договору передбачено обов`язок відповідача у разі виявлення факту поставки позивачем неякісного товару обов`язково письмово викликати представника позивача для участі в прийманні такого товару (повідомлення про виклик має містити певний перелік відомостей), а у випадку якщо позивач не направить представника для участі у прийманні продукції за якістю, приймання продукції (товару) необхідно проводити за участю представника відповідної галузевої інспекції з якості продукції, або експерта бюро товарних експертиз, або представника відповідної інспекції з якості, і лише у випадку відсутності відповідної інспекції з якості, або бюро товарних експертиз в місці знаходження покупця, або у випадку відмови таких осіб направити представника, або у випадку неявки такого представника на виклик перевірка проводиться за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості.
Доказів вчинення вище вказаних дій відповідачем суду не надано, тому доводи відповідача в цій частині суд вважає безпідставними та необґрунтованими.
Разом з тим, суд першої інстанції також доцільно зауважив, що відповідачем не обґрунтовано, що такі докази (докази проходження ВТК) повинні бути у позивача (продавця товару), оскільки проведення внутрішнього технічного контролю є обов`язком саме відповідача, а умовами договору не обумовлено, яким саме чином оформлюються результати проведення ВТК.
Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, які б свідчили про виявлення відповідачем при прийманні товару від позивача ознак невідповідності такого товару вимогам щодо якості (відповідно до Інструкції про прядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю).
За змістом положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи №902/761/18, від 20.08.2020 зі справи №914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
В той же час, відповідачем на підтвердження своїх аргументів, не надано жодного належного та допустимого доказу, що свідчить про їх необгрунтованість та недоведеність.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, у специфікаціях до договору №УМТЗ-18-128/3 купівлі-продажу від 04.04.2018 зазначено, що оплата здійснюється на наступних умовах: 100% оплата після поставки та проходження вхідного контролю з відстрочкою платежу 14 банківських днів.
Доказів сплати грошових коштів у розмірі 99 432, 00 грн станом на дату розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем суду не надано.
Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).  
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
На підставі викладеного вище, зважаючи на те, що факт та розмір заборгованості ДП "Завод 410 ЦА" за Договором у сумі 99 432, 00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у зазначеному розмірі.
У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за Договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6 983, 13 грн, інфляційні збитки в розмірі 13 041, 27 грн нараховані станом на 25.02.2021.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши розрахунок 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розрахунок 3% річних єобґрунтованим, оскільки позивачем було правильно визначено початок періоду прострочення.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 983, 13 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13 041, 27 грн колегія суддів зазначає наступне.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, викладений позивачем у позовній заяві, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 13 041, 27 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, наданих у суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн.
Так, у позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовний розрахунок адвокатських витрат становить 20 000,00 грн.
Відповідно до ч.1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:
- договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 року, укладений між адвокатським бюро "Сергія Жечева" (адвокатське бюро) та товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (клієнт), предметом якого є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів. У п. 4.2 договору зазначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється актом приймання-передачі наданої правової допомоги. Додатковою угодою №1 від 01.02.2021 до договору сторони погодили найменування та вартість послуг, які надаються адвокатським бюро клієнту, зокрема, вказавши, що вартість підготовки позовної заяви, відповіді на відзив за 1 документ становить 5 000, 00 грн;
- акт №ОУ-0000063 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 10 000, 00 грн (підготовка позовної заяви до ДП "Завод 410" про стягнення 119  456 ,40 грн (справа №910/3352/21) - 5 000, 00 грн, підготовка відповіді на відзив по справі №910/3352/21 - 5 000, 00 грн);
- рахунок-фактура №СФ-0000063 від 08.04.2021 на суму 10 000,00 грн;
- розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на суму 10 000, 00 грн;
- платіжне доручення №7999 від 08.04.2021 на суму 10 000, 00 грн з призначенням платежу: "за надання правової допомоги зг.рах №63 від 08.04.21, акт №63 від 08.04.21, справа №910/3352/21";
- ордер на надання правничої допомоги АР №1038643 від 26.02.2021;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №864 від 27.07.2011 на адвоката Жечева Сергія Олександровича.
Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.
Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку позовної заяви, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, а також те, що жодних заперечень від відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду не надходило, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.
Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим, підстав для скасування судового рішення в цій частині судом не встановлено, тому аргументи скаржника в цій частині є безпідставними, відтак вимоги позивача щодо стягнення витрат на послуги адвоката обгрунтовано задоволено в розмірі 10 000, 00 грн.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/3352/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Державного підприємства "Завод 410 ЦА" - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
В ході апеляційного перегляду справи, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач заявив про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, наданих у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн.
Щодо цієї заяви позивача суд зазначає про наступне.
У відповідності до частин 1-4 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2021 між Адвокатським бюро «Сергія Жечева» (адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (клієнт) укладено Договір-доручення про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів.
У п. 4.2 Договору зазначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється актом приймання-передачі наданої правової допомоги.
Додатковою угодою №1 від 01.12.2021 до Договору сторони погодили найменування та вартість послуг, які надаються адвокатським бюро клієнту, зокрема, вказавши, що вартість підготовки відзиву становить 5 000, 00 грн за один документ, представництво інтересів в судовому засіданні - 3 000, 00 грн за 1 засідання в м. Запоріжжі, 4 000, 00 грн за 1 засідання за межами м. Запоріжжя.
16.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000, 00 грн.
Суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 5 000, 00 грн, позивачем було долучено до матеріалів справи копію Акту №ОУ-0000104 приймання-передачі від 07.07.2021, складеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та адвокатським бюро, з якого вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг становить 5 000, 00 грн (підготовка відзиву на апеляційну скаргу по справі №910/3352/21).
В розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (Додаток №1 до Акту) зазначено, що адвокатом були надані наступні послуги: підготовка відзиву на апеляційну скаргу по справі №910/3352/21 - 5 000, 00 грн.
Судом встановлено, що на підставі виставленого адвокатським бюро рахунку-фактури №СФ-0000104 від 07.07.2021 на суму 5 000, 00 грн позивачем 08.07.2021 були сплачені на користь адвокатського бюро грошові кошти у розмірі 5 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №8162 від 08.07.2021 (призначення платежу - за надання правової допомоги згідно з рахунком №104 від 07.07.2021, Акт №104 від 07.07.2021.
Суд зазначає, що аналіз норм частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Зважаючи на викладене, дослідивши подані позивачем докази, з огляду на ціну позову та заявлений позивачем розмір витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, а також час, витрачений адвокатом на такі послуги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат відповідає, як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права (оскільки висвітлює затрати по роботі адвоката у даній справі), що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах від 25.04.2018 у справі №922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі №923/567/17.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню повністю у сумі 5 000, 00 грн.
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/3352/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/3352/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством "Завод 410 ЦА".
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/3352/21, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021.
5. Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94; ідентифікаційний код: 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Грязнова, буд. 4-А; ідентифікаційний код: 24510970) витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп., понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
7. Матеріали справи №910/3352/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та право касаційного оскарження до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням суддів Мартюк А.І., Алданової С.О. у відпустках, повний текст постанови складено та підписано - 20.09.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                С.О. Алданова