ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2021 р.           Справа№ 910/19392/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Суліма  В.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр"
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021
у справі № 910/19392/20 (суддя Картавцева Ю.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колоро"
про стягнення 26 588,27 грн.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колоро" про стягнення 120 455,66 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 01/01/19-01 від 01.01.2019, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у розмірі 70 263,29 грн., пеню у розмірі 5145,13 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 143,78 грн. та 3% річних у розмірі 3403,46 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №  910/19392/20 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 2 950,46 грн., пеню у розмірі 1 268,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 143,78 грн., 3% річних у розмірі 3 007,63 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 235,62 грн. та судовий збір у розмірі 819,82 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ "Офіс-Центр" звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №  910/19392/20 із ухваленням нового рішення у відповідній частині, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати орендної плати у розмірі 14 895,90 грн., пеню у розмірі 5 145,13 грн., інфляційні нарахування згідно із вимогами ст. 625 ЦК України у розмірі 3 143,78 грн. та 3% річних у розмірі 3 007,63 грн. та понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38 500,00 грн., витрат пов`язаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн., понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн.,   перерахувати розмір стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник не погоджується із рішенням частково, а саме в частині стягнення основного боргу та розрахунку пені від суми основного боргу за порушення боржником зобов`язання щодо своєчасної оплати за договором оренди нежилого приміщення № 01/01/19-01 від 01.01.2019, оскільки суд першої інстанції неправильно розрахував основну суму боргу та пеню, порядок розрахунку якої визначено спільною домовленістю сторін в договорі оренди нежитлового приміщення, що власноруч підписано та скріплено печатками обох сторін. Тобто, вірно посилаючись на п. 3.3.6 договору, суд невірно розраховує залишок боргу з урахуванням пені на 01.03.2019, а саме не зараховує, в порядку визначеної договором оренди черговості, а саме в першу чергу комунальні та експлуатаційні витрати, потім пеню, а потім орендну плату, як передбачено п. 3.3.6 договору.
Скаржник зазначає про те, що заборгованість відповідача по сплаті орендної плати складає 14  895,90 грн, пеня у розмірі 5  145,13 грн, інфляційні нарахування згідно із вимогами ст. 625 ЦК України у розмірі 3  143,78 грн та 3% річних у розмірі 3  403,46 грн.
Скаржник не погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні стягнення витрат у розмірі 2  000,00 грн за підготовку заяви про забезпечення позову, відмова суду у задоволенні стягнення витрат на послуги адвоката з підготовки та подання до Господарського суду міста Києва заяви про забезпечення позовної заяви суперечить ч. 4 ст. 126 ЦК України.
Скаржник вважає, що суми судових витрат повинні бути також задоволені в повному обсязі у разі задоволення в повному обсязі позовних вимог позивача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №  910/19392/20 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору на подання апеляційної скарги, шляхом подання відповідної заяви.
Скаржник просить поновити йому пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі № 910/19392/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі № 910/19392/20. Призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі № 910/19392/20 до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі № 910/19392/20 на час апеляційного провадження.
Справа розглядалась різними складами колегії суддів.
Розпорядженнями Північного апеляційного господарського суду за №  09.1-08/4381/21 у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці,     призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/19392/20 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 прийнято справу № 910/19392/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, перебування головуючого судді у щорічній відпустці, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №  910/19392/20 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.01.2019 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем укладено договір оренди № 01/01/19-01 (далі - Договір), відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв від позивача приміщення в строкове платне користування на нижченаведених умовах.
Договором визначено, що "приміщення" означає нежиле приміщення розташоване на другому поверсі будинку, (офіси 201, 202), загальною площею 59,50 кв.м.
Приміщення, що передається в оренду відповідно до даного договору, належить позивачу на праві власності.
Приймання приміщення відповідачем відбувається шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі (п. 1.1.2 Договору).
Відповідно до положень п. 3.1 Договору сторони домовилися, що відповідач вносить орендну плату за приміщення на умовах викладених у пунктах 3.1.2.2., 3.1.2.3., 3.3.1., 3.3.2. даного договору. Орендна плата з дати початку оренди встановлюється в розмірі 300,00 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 50,00 грн за 1 метр квадратний. Орендна плата за місяць за все приміщення розраховується шляхом множення розміру орендної плати за один метр квадратний, зазначений у пункті 3.1.2.2 на розмір площі приміщення 59,50 кв.м.
Відповідач відшкодовує кошти за одержані комунальні та експлуатаційні послуги, згідно рахунків позивача, які розраховуються пропорційно до розміру орендованого приміщення відносно розміру площі всього будинку (п. 3.2.1 Договору).
Згідно з п. 3.3.1 Договору орендна плата за приміщення здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, не пізніше 10-го числа поточного місяця на підставі його рахунків. Позивач зобов`язується надавати відповідачу рахунки на оплату орендної плати не пізніше 3-х банківських днів до дати перерахування платежу. Орендні платежі, комунальні та експлуатаційні витрати сплачуються відповідачем позивачу незалежно від наслідків фінансово-господарської діяльності.
Протягом 3-х банківських днів з моменту укладання даного Договору відповідач зобов`язаний сплатити орендну плату за все приміщення за перший та останній місяці оренди за даним договором (п. 3.3.2 Договору).
Відповідно до п. 3.3.6 Договору, при частковій оплаті орендних платежів в першу чергу зараховуються комунальні та експлуатаційні витрати, пеня, потім - орендна плата.
Пунктом 8.1.2 Договору визначено, що порушенням Договору зі сторони відповідача є наступне: відповідач протягом 10 календарних днів після настання терміну платежу не вніс орендну плату або плату за комунальні та експлуатаційні послуги.
Як вбачається із акту прийому-передачі приміщення від 01.01.2019, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи, позивач передав, а відповідач прийняв приміщення за адресою: м. Київ, вул. Трьохсвятительська/Костьольна, 5/1 (літера А), загальною площею 59,50 кв.м, яке розташоване на другому поверсі будинку; дата початку використання орендованого приміщення встановлена сторонами з 01.01.2019.
В подальшому, 13.09.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №  1 про внесення змін та доповнень до Договору оренди № 01/01/19-01, відповідно до якої сторони домовилися вважати Договір розірваним з 15.09.2019, а відповідно до Акту прийому передачі приміщення від 15.09.2019 відповідач передав, а позивач прийняв приміщення за адресою: м. Київ, вул. Трьохсвятительська/Костьольна, 5/1 (літера А), загальною площею 59,50 кв. м, яке розташоване на другому поверсі будинку. Дата припинення використання орендованого приміщення встановлена сторонами з 15.09.2019.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди № 01/01/19-01 від 01.01.2019, у зв`язку з чим, позивач просить суд (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) стягнути з відповідача основний борг у розмірі 14895,90 грн, пеню у розмірі 5145,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 3143,78 грн та 3% річних у розмірі 3403,46 грн.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно із п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.
В матеріалах справи наявні рахунки на оплату та акти надання послуг щодо оренди приміщення за період січень 2019р. - 15.09.2019 на загальну суму 151 725,00 грн, а також, рахунки на оплату та акти надання послуг щодо компенсації експлуатаційних витрат за вказаний період на загальну суму 42 041,15 грн. Зазначені акти не підписані зі сторони відповідача.
Як зазначає відповідач, позивачем не доведено настання строку по кожному з платежів, так як не надано доказів надання відповідачу рахунків відповідно до умов Договору.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до п. 3.3.3 Договору оплата рахунків за одержані комунальні та експлуатаційні послуги здійснюється відповідачем протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунків від позивача.
Натомість, в матеріалах справи відсутні докази виставлення позивачем рахунків за комунальні та експлуатаційні послуги відповідачу, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про обчислення строку початку заборгованості останнього за такі послуги виходячи з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України - після спливу 7 днів з дня пред`явлення вимоги від 31.10.2019, а саме: з 08.11.2019.
Як вже зазначалось, пунктом 8.1.2 Договору передбачено, що порушенням договору зі сторони відповідача є не внесення ним протягом 10 календарних днів після настання терміну платежу орендної плати або плати за комунальні та експлуатаційні послуги. 
Пунктом 3.3.1 Договору встановлено строк виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати - не пізніше 10-го числа поточного місяця, отже, позивачем правомірно визначено дату початку порушенням договору зі сторони відповідача щодо внесення орендної плати (з 21 числа поточного місяця), а доводи відповідача щодо ненастання строку здійснення орендної плати є необґрунтованими.
Відповідно до п. 3.3.6 Договору, при частковій оплаті орендних платежів в першу чергу зараховуються комунальні та експлуатаційні витрати, пеня, потім - орендна плата.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пунктом 14.1.2 Договору визначено, що орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми за кожний календарний день прострочення будь-яких платежів, що здійснюються за даним договором. Сплата штрафних санкцій не звільняє орендаря від виконання своїх обов`язків за даним договором.
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок штрафу, погоджується із господарським судом першої інстанції про те, що сума пені за період з 21.01.2019 по 28.02.2019 щодо суми боргу з орендної плати за січень 2019р. (17 850,00 грн) становить 686,61 грн, за період з 21.02.2019 по 28.02.2019 щодо суми боргу з орендної плати за лютий 2019р. (17 850,00 грн) становить 140,84 грн; 01.03.2019 відповідачем здійснено часткову оплату в розмірі 15 000,00 грн; здійснену відповідачем 01.03.2019 оплату зараховано в оплату пені за січень-лютий 2019 року та часткову оплату орендної плати у розмірі 14 172,55 грн; пеня за період з 01.03.2019 по 12.03.2019 щодо суми боргу у розмірі 21527,45 грн становить 254,79 грн; 13.03.2019 відповідачем здійснено оплату в розмірі 17 850,00 грн (254,79 грн пені та 17 595,21 грн основного боргу); пеня за період з 13.03.2019 по 15.04.2019 щодо суми боргу у розмірі 3932,24 грн становить 131,86 грн; за період з 21.03.2019 по 15.04.2019 щодо суми боргу 17 850,00 грн становить 457,74 грн; 16.04.2019 відповідачем здійснено оплату в розмірі 15 508,54 грн (589,60 грн пені та 14 918,94 грн основного боргу); пеня за період з 16.04.2019 по 02.06.2019 щодо суми боргу у розмірі 6 863,30 грн становить 317,78 грн; з 21.04.2019 по 02.06.2019 щодо 17 850,00 грн - 738,45 грн; з 21.05.2019 по 02.06.2019 щодо 17 850,00 грн - 222,51 грн; 03.06.2019 відповідачем здійснено оплату в розмірі 63 040,34 грн (1 278,74 грн пені та 42 563,30 грн основного боргу); орендну плату у розмірі 17 850,00 грн за червень здійснено своєчасно, 1 348,30 грн зараховано до оплати за липень 2019р.
Як вже зазначалось, 13.09.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін та доповнень до Договору оренди №  01/01/19-01, відповідно до якої сторони домовилися вважати Договір розірваним з 15.09.2019, у зв`язку з чим, припинились зобов`язання сторін за договором з моменту його розірвання на майбутнє, водночас, це не звільняє боржника від відповідальності за раніше допущені порушення своїх зобов`язань за договором.
Як вбачається із матеріалів справи, після 03.06.2019 до моменту розірвання Договору, відповідачем оплата не здійснювалася, відтак, обґрунтованою сумою пені, що підлягає до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 1268,01 грн (за період з 21.07.2019 по 14.09.2019 щодо 16 501,70 грн та за період з 21.08.2019 по 14.09.2019 щодо 17 850,00 грн).
Так, 28.02.2020 відповідачем на рахунок позивача сплачено 12 000,00 грн, 30.11.2020 - 15 000,00 грн, 11.12.2020 - 55 367,39 грн (що відображено у заяві про зменшення розміру позовних вимог), що також підтверджується копіями витягів із особового рахунку позивача та платіжним дорученням №  448 від 11.12.2020), у зв`язку із чим, сума боргу у розмірі 2 950,46 грн є обгрунтованою, правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок втрат від інфляції та 3% річних, погоджується із господарським судом першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 3 403,46 грн, підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3 007,63 грн, натомість, сума інфляційних втрат перевищує суму про яку зазначає позивач, у зв`язку із чим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат у розмірі 3 143,78 грн.
Твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 258 ЦК України, для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені за вказаний вище період є необґрунтованим, оскільки, відповідно до п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Стосовно розподілу судових витрат

Відповідно до частин 1- 3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, 20.11.2020 між Адвокатським об`єднанням "Спілка адвокатів міста Києва" (адвокатське об`єднання; виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс-центр" (клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги № 62/2020, відповідно до якого клієнт доручає, а виконавець зобов`язується надавати необхідну правову допомогу, забезпечувати захист прав, свобод та законних інтересів клієнта, а також здійснювати представництво відповідно до умов укладеного договору.
Додатковою угодою № 1 до Договору про надання правової допомоги № 62/2020 від 20.11.2020 визначено перелік послуг, які зобов`язується здійснити виконавець, їх вартість та порядок здійснення розрахунків між сторонами.
03.12.2020 між Адвокатським об`єднанням "Спілка адвокатів міста Києва" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс-центр" підписано акт наданих послуг, відповідно до якого сторони підтвердили, що виконавець надав клієнту послуги, передбачені розділом 1 Договору на загальну суму 38 500,00 грн.
20.11.2020 позивачем перераховано Адвокатському об`єднанню "Спілка адвокатів міста Києва" 38 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 871, призначення платежу: оплата за надання правової допомоги згідно умов договору № 62/2020 від 20.11.2020.
Відповідач, в свою чергу заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, вказуючи на те, що позивачем не доведено належними доказами заявлену до відшкодування з відповідача суму компенсації витрат на правову допомогу, заявлена сума витрат є неспівмірною зі складністю спору, зазначені витрати не є необхідними і не є фактично понесеними, тому просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 38 000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неспівмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, з огляду на що, твердження відповідача про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами є необґрунтованим.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, те, що ухвалою господарського суду першої інстанції від 10.12.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що вимоги про стягнення 36 500,00 грн обґрунтованими, натомість витрати у розмірі 2 000,00 грн покладаються на позивача.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.
З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, такі аргументи почуті, враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №  2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №  3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі № 910/19392/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №  910/19392/20 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №  910/19392/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №  910/19392/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр".
4. Справу № 910/19392/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                В.В. Сулім