Постанова
Іменем України
                                                                                       
12 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 644/5579/18
провадження № 61-5255св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року в складі колегії суддів Кругової С. С., Бровченка І. О., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Історія справи
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування житловим приміщенням.
 
Позов мотивований тим, що позивачам належить по 1/4 частці в праві спільної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим власником квартири є ОСОБА_3 . Зазначали, що ОСОБА_1 та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який у 2012 році розірвано; ОСОБА_2 є їх донькою. На даний час відповідач самостійно проживає в спірній квартирі та перешкоджає позивачам у користуванні нею, змінює замки та не відчиняє двері квартири, що знайшло своє відображення у зверненнях до правоохоронних органів. 
 
Вказували, що спірна квартира складається з двох кімнат площею 17,4 м? та 9,5 м?, які мають окремий вихід до коридору та не є прохідними. Вважали за можливе виділити їм у користування більшу за площею кімнату, оскільки мають намір проживати в ній удвох. 
 
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просили суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачам у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , а також встановити порядок користування вказаною квартирою наступним чином:
- виділити в користування позивачів житлову кімнату, позначену в технічному паспорті від 16 листопада 2018 року під № 6, площею 17,4 м? з балконом площею 2,3 м?; 
- виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату, позначену в технічному паспорті від 16 листопада 2018 року під № 5 площею 9,5 м?; 
- приміщення, позначені у технічному паспорті під № 1 (коридор), № 4 (кухня), № 3 (ванна кімната), №  2 (вбиральня) та вхід в квартиру залишити в спільному користуванні.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково:
- зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ;
- в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування квартирою відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач чинить перешкоди їм у користуванні житловим приміщенням, що підтверджується висновком ДОП СП Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області.
 
Відмова в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування квартирою мотивована тим, що виділення в користування відповідачу житлової кімнати площею, меншою за його ідеальну частку на 3,94 м?, буде порушувати його права. Крім того, відповідач буде позбавлений можливості користуватися балконом, який знаходиться у спільній власності сторін. Суд уважав, що в квартирі склався саме такий порядок користування: відповідач займає кімнату житловою площею 17,4 м?, а кімната житловою площею 9,5 м? є вільною. Суд також прийняв до уваги, що у відповідача немає іншого житла, крім спірної квартири, а ОСОБА_1 на праві власності належить кімната у будинку готельного типу житловою площею 11,7 м? за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою в апеляційному порядку не оскаржувалось та не переглядалось.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника позивачів задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов у цій частині задоволено:
- виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користування кімнату №  6 площею 17,4 м?;
- виділено ОСОБА_3 кімнату № 5 площею 9,5 м?;
- приміщення, позначені у технічному паспорті під №1 (коридор), №2 (вбиральня), №3 (ванна кімната), № 4 (кухня) та вхід у квартиру залишено в спільному користуванні.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з урахуванням кількості співвласників та житлової площі спірної квартири іншого варіанту визначення порядку користування житловим приміщенням, окрім того, який запропонували позивачі, не існує. Апеляційний суд прийняв до уваги, що внаслідок задоволення позову житлова площа, яка перебуватиме в користуванні відповідача, буде меншою від розміру його ідеальної частки, однак встановлення порядку користування квартирою не є поділом нерухомого майна в натурі, а тому не порушує права відповідача та не позбавляє його володіння 1/2 часткою в праві спільної власності на квартиру.
 
Аргументи учасників справи
 
17 березня 2020 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просив її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Посилається на те, що апеляційний суд помилково застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15, оскільки зменшення долі власника на 3,95 м? (на 30%) порівняно з розміром ідеальної частки не може вважатися незначним та порушує права відповідача. Вказує, що позивачі спірною квартирою не користуються тривалий час, не сплачують житлово-комунальні послуги та мають інше житло.
 
У червні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив позивачів на касаційну скаргу, підписаний їх представником, у якому вони просять залишити скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Відзив мотивований тим, що непроживання позивачів у спірній квартирі та несплата ними комунальних послуг зумовлені перешкодами в користуванні житловим приміщенням, які чинив відповідач. Указають, що встановлення порядку користування квартирою без відступу від розміру ідеальних часток у праві спільної власності сторін є неможливим. При цьому вважають, що більша кімната, яка забезпечена балконом, підлягає виділу в користування саме позивачам, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та має захворювання дихальних шляхів.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження в справі.
 
Межі та підстави касаційного перегляду 
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року вказано, що касаційна скарга подана з передбачених пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підстав: ОСОБА_3 посилається на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15, оскільки зменшення частки у праві власності на житлове приміщення на 29,7% при визначенні порядку користування цим приміщенням не може бути незначним для власника.
 
Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку переглядалося виключно в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування житловим приміщенням. З урахуванням доводів та вимог касаційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою в касаційному порядку не переглядається.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 2006 року №  НОМЕР_4 співвласниками квартири АДРЕСА_2 були: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 березня 2012 року.
 
ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 17 січня 2009 року змінила прізвище на « ОСОБА_2 » у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_7 . 
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 грудня 2018 року спадкоємцем майна  ОСОБА_4 є її син ОСОБА_3 . Спадщина складається з ј частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
 
За даними технічного паспорту на квартиру від 16 листопада 2018 року квартира АДРЕСА_2 складається з двох кімнат житловою площею 26,9 м? (одна кімната площею 9,5 м?, друга кімната площею 17,4 м?), кухні площею 8,3 м?, вбиральні площею 1,0 м?, ванної кімнати площею 1,9 м?, коридору 4.7 м?, комори 0,9 м?. Квартира обладнана балконом 2,3 м?. Загальна площа квартири становить 44,4 м?.
 
Суди встановили, що відповідно до належних сторонам часток у праві спільної власності на квартиру позивачі мають право на 6,72 м? житлової площі, а відповідач - на 13,44 м?.
 
ОСОБА_1 на праві власності належить кімната в будинку готельного типу житловою площею 11,7 м? за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів не приймає доводи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів. 
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Суди встановили, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».
 
У справі, що переглядається, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та зазначив, що предметом позову є встановлення порядку користування квартирою між її співвласниками. З урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, конфігурації квартири, розміру житлової площі та конфліктних відносин між сторонами апеляційний суд погодився із запропонованим позивачами варіантом порядку користування квартирою, що полягає у виділення в користування позивачів (двох осіб) кімнати площею 17,4 м?, у користування відповідача - кімнати площею 9,5 м? та залишення в спільному користуванні нежитлових приміщень квартири.
 
Обставин неможливості визначення порядку користування квартирою згідно варіанту, запропонованого позивачами, апеляційний суд не встановив, а відповідач таких доказів судам не надав.
 
Зазначаючи про хибність урахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15, ОСОБА_3 посилався на те, що в разі неможливості надання співвласнику в користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці в праві спільної власності, такий співвласник вправі вимагати виплати йому відповідної матеріальної компенсації.
 
Дійсно, право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної власності (наприклад, частка співвласника є незначною і надати йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння й користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної власності.
 
У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
У справі, що переглядається, ОСОБА_3 зустрічних позовних вимог про виплату йому матеріальної компенсації внаслідок виділу в користування частини спільного майна, яка є меншою за його частку в праві спільної власності, не пред`являв.
 
З огляду на викладене апеляційний суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15, а підстави для відступу від нього з урахуванням меж касаційного оскарження та доводів касаційної скарги відсутні.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивачі тривалий час не проживають у спірній квартирі, а відповідач вже займає кімнату площею 17,4 м?, не заслуговують на увагу з огляду на встановлені судами обставини наявності перешкод з боку відповідача в користуванні позивачами житловим приміщенням. Обставина сплати або несплати позивачами вартості комунальних послуг не входить до предмета доказування в справі, що переглядається, та не впливає на право позивачів користуватися належним їм майном.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного оскарження не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального або процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                                     М. М. Русинчук