ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

8 липня 2021 року                           
                                                       
м. Чернівці
справа № 725/463/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.
секретар Паучек І.І.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач ОСОБА_1 

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 29 березня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.
Позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 13 січня 2011 року в сумі 10 688 гривень 73 копійки.
Посилався на те, що 13 січня 2011 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов вказаного договору  ОСОБА_1  була надана кредитна карта та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Станом на 7 грудня 2020 року у відповідача внаслідок неналежного виконання умов договору є заборгованість в сумі 10 688 гривень 73 копійки, яка є заборгованістю за тілом кредиту.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 29 березня 2021 року в позові відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд виходив з того, що з матеріалів справи неможливо встановити розмір фактично отриманих та повернутих відповідачем коштів на підставі підписаної ним заяви від 13 січня 2011 року.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження укладення договору між сторонами, а також отримання та повернення відповідачем коштів на підставі підписаної ним заяви від 13 січня 2011 року.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
13 січня 2010 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В заяві відповідач просив оформити на його ім`я платіжну карту кредитку «Універсальна». ОСОБА_1 засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.44).
З розрахунків заборгованості станом на 7 грудня 2020 року вбачається, що відповідачу внаслідок неналежного виконання умов договору нараховано банком заборгованість за тілом кредиту в сумі 10 688 гривень 73 копійки. Також вбачається, що відповідачем за період за період з 1 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року було погашено пеню в сумі 200 гривень 39 копійок, за період з 1 жовтня 2019 року по 7 грудня 2020 року було погашено пеню в сумі 4049 гривень 43 копійки (а.с.12-18).
З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з 18 березня 2014 року по 23 жовтня 2020 року відповідач користувався кредитними коштами банку (а.с.19-41). 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення коштів за тілом кредиту.
Отримання та погашення кредитних коштів, які отримані відповідачем за договором про надання банківських послуг від 13 січня 2011 року підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 та розрахунками заборгованості за період з 31 грудня 2013 року по 7 грудня 2020 року.
Однак, звертаючись до суду з позовом про стягнення тіла кредиту в сумі 10 688 гривень 73 копійки позивач не врахував, що відповідачем за період за період з 1 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року було погашено пеню в сумі 200 гривень 39 копійок, а за період з 1 жовтня 2019 року по 7 грудня 2020 року було погашено пеню в сумі 4049 гривень 43 копійки.
В матеріалах справи відсутні докази про те, що сторони погодили умови договору щодо сплати пені, а тому нарахування вказаної пені є безпідставним.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи суму заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів банку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 13 січня 2011 року. 
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили сплату пені за договором про надання банківських послуг.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц (провадження №61-10096св20).
Нараховану банком суму заборгованості за тілом кредиту слід зменшити на суму сплаченої пені в розмірі 4249 гривень 82 копійок.
Отже, з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг в сумі 6438 гривень 91 копійка (10688,73-4249,82=6438,91).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову та  стягнення з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором про надання банківських послуг в сумі 6438 гривень 91 копійка. 
Щодо судових витрат
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 6438 гривень 91 копійка, що становить 60,24 процентів від ціни позову (10 688,73).
З платіжного доручення від 17 грудня 2020 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2270 гривень (а.с.80).
З платіжного доручення від 12 травня 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 3405 гривень (а.с.165).
Отже, з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 3418 гривень 62 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
ОСОБА_1 професійну правничу допомогу надавало адвокатське бюро «Калінін і Партнери», що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 8 лютого 2021 року, актом виконаних робіт від 27 лютого 2021 року, ордером від 27 лютого 2021 року №1026164.
ОСОБА_1 сплатив адвокатському бюро «Калінін і Партнери» за послуги з надання професійної правничої допомоги 4000 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами від 15 лютого 2021 року та 22 лютого 2021 року (а.с.111,112).
Отже, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 слід стягнути 1590 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 29 березня 2021 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг в сумі 6438 (шість тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 91 копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3418 (три тисячі чотириста вісімнадцять) гривень 62 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1590 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто) гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 8 липня 2021 року.

Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді                                                                  І.М. Литвинюк 

                                               Н.Ю. Половінкіна