ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 вересня 2021 року           справа №200/9222/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів  Геращенка І.В.,  Сіваченка І.В.,    розглянув у   письмовому провадженні  апеляційну скаргу    Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 р.  у справі  № 200/9222/20-а (головуючий І інстанції суддя Давиденко Т.В.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про   визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,  
                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з  позовною заявою до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати заборгованості та щомісячної пенсії за віком, зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії за віком (а.с. 1-6).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року адміністративний позов  до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області   про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості та щомісячної пенсії за віком, зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії за віком задоволено  повністю.
Визнано протиправними дії Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення нарахування та виплати пенсії   ОСОБА_1 з 04.10.2014 року.  
Зобов`язано Селидівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 04.10.2014 року та сплатити заборгованість за весь період.    
Стягнуто з Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ЄДРПОУ 41247274, юридична адреса: 85400, Донецька обл., м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Державного бюджету України судові витрати у сумі 840 грн. 80 коп. (а.с. 32-35).
Рішення суду набрало законної сили 24.03.2021 (а.с. 50).
Позивач 05.04.2021  надав заяву про ухвалення додаткового рішення, якою просив вирішити спір стосовно позовної вимоги щодо здійснення нарахування та виплату пенсії за віком позивачу на загальних підставах – без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (а.с. 53-54).
Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 8 липня 2021 зобов`язано Селидівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії  позивачу з 04.10.2014 року на загальних підставах - без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та сплатити заборгованість за весь період (а.с. 64-65).
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу,  в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити  у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на Закон України від 20.10.2014 № 1706, постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, від 05.11.2014 № 637 та від 22.08.2018 № 649.
Зазначає, що вказаними нормативно-правовими актами передбачені підстави для  проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території виключно за фактичним місцем проживання (перебування).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,  здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
За змістом ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
Як встановлено судами, під час розгляду справи не розглянута вимога щодо здійснення нарахування та виплати пенсії за віком на загальних підставах - без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Статтею 46 Конституції України  визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
За унормуванням ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Приписами ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.
Разом з тим позивачу безпідставно не виплачується пенсія за відповідний період.
При цьому відповідач помилково вважав, що виплата пенсії повинна відбуватися з урахуванням законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Посилання відповідача на нормативно-правові акти, які регулюють питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованих територій, та перелік документів, які необхідно надати позивачу для подальшої виплати пенсії, а саме довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або лист-відмову у її видачі відповідним органом, є неприйнятними, оскільки органом Пенсійного фонду України не враховано, що позивач, хоча і змінив місце проживання з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підконтрольну українській владі територію, зареєструвавши відповідні зміни, між тим, він не вчиняв передбачені законодавством дії для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому не набув статусу внутрішньо переміщеної особи (ст.  1, ст.  4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), як помилково вважав відповідач.
Ненадання позивачем, який не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, не є підставою для невиплати позивачу соціальних виплат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 243/3505/16-ц.
У цій же справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 12.04.2017 у справі № 6-51цс17 щодо права осіб з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на одержання соціальних виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що орган Пенсійного фонду України безпідставно застосував до пенсії позивача законодавство, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що призвело до порушення пенсійних прав позивача, а саме припинення виплати пенсії.
Враховуючи наведене, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідним є  зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії з дня припинення її виплати зі сплатою заборгованості по ній на загальних підставах - без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.  
Таким чином додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2021 підлягає залишенню без  змін, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.  
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 р.  -    залишити без задоволення. 
Додаткове рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 р.  у справі  № 200/9222/20-а      -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  
Повне судове рішення  складено та підписано колегією суддів 27 вересня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                               Г.М. Міронова

Судді                                                                                                          І.В. Геращенко

                                                                                                            І.В. Сіваченко