П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
27 липня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 22-10083                                               Головуючий у 1-й інстанції: Волкова С. Я.  
Унікальний № 757/27335/20-ц                                                          Доповідач– Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Борисової О. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,- 
 
у с т а н о в и в:
 
У липні 2020 року  ОСОБА_2 пред`явив в суд позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, в якому просив визнати протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування та списання відсотків за використання кредитного ліміту і нарахування та списання пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн, починаючи з 17 березня 2014 року, за кредитним договором від 05 серпня 2010 року за кредитною карткою Універсальна Голд № НОМЕР_1 , виданою йому; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, починаючи з 17 березня 2014 року, за кредитним договором від 05 серпня 2010 року за кредитною карткою Універсальна Голд № НОМЕР_1 , виданою йому, відповідно до приписів частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (а. с. 1-4).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 05 серпня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір, відповідно до якого позивач і досі користується кредитною карткою Універсальна Голд № 4149629388627739.
Починаючи з 22 червня 2009 року по теперішній час позивач проходить військову службу за контрактом в Управлінні державної охорони України.
Однак відповідачем протягом березня 2014 року по теперішній час здійснювалося нарахування та списання відсотків за використання кредитного ліміту (ставка 2,5 відсотка на місяць по кредитним операціям до 31 серпня 2014 року, 2,9 відсотки - за операціями з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року, 3,6 відсотки - за операціями з 01 квітня 2015 року), а також йому було нараховано пеню за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн: 01 вересня 2016 року, 01 квітня 2017 року, 01 травня 2017 року, 01 серпня 2017 року, 01 лютого 2018 року.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування та списання відсотків за використання кредитного ліміту і нарахування і списання пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн, починаючи з 17 березня 2014 року, за кредитним договором від 05 серпня 2010 року за кредитною карткою Універсальна Голд № 4149629388627739, виданою ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок платежів, починаючи з 17 березня 2014 року, за кредитним договором від 05 серпня 2010 року за кредитною карткою Універсальна Голд №  НОМЕР_1 , виданою ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) відповідно до приписів ч. 15  ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», якими встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливо періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Стягнуно з ПАТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави 840 грн 60 коп. судового збору.
 
Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_1 в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильну оцінку наявних письмових доказів  і, як наслідок, необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а. с. 64-66).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
 
В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання ним 09 липня 2021 року судового повідомлення про розгляд справи (а.с.93).
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_2 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», адвоката Гордієнко В. А., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
05 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений  договір та позивачу видано кредитну картку Універсальна Голд № 4149629388627739.
Витягом з Наказу Управління державної охорони України № 73-ос від 23 червня 2009 року підтверджується, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України лейтенанта служби цивільного захисту  ОСОБА_2  прийнято на військову службу в Управління державної охорони України та з 22 червня 2009 року зараховано у розпорядження начальника Управління, останньому присвоєно військове звання - лейтенант.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 12 травня 2020 року, у якій, посилаючись на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», просив здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, картка Універсальна Голд № 4149629388627739.
Виписки по рахунку клієнта кредитної картки Універсальна Голд № 4149629388627739  по договору від 05 серпня 2010 року свідчать про нарахування та списання відсотків за використання кредитного ліміту, нарахування та списання пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.
Листом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 20.1.0.0/7-200520/8133 від 25 травня 2020 року відповідач, посилаючись на роз`яснення Національного банку України, просив надати до банку додаткові документи.
 
За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 , районний суд виходив з такого.
Позивач дійсно звертався до відповідача про перерахування платежів за кредитним договором, при цьому надав документи, які підтверджують його право на ненарахування відсотків та штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед банком за укладеним договором. Втім відповідачем не було здійснено перерахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором та порушено права позивача.
В ході розгляду справи стороною відповідача доводи позивача не спростовано, не надано жодного доказу належного та вчасного виконання його вимог, як споживача наданих послуг.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Правовий аналіз вказаної статті дає підстави для висновку, що військовослужбовці з початку і до закінчення особливого періоду користуються пільгами передбаченими  п. 15 ст.14 вищевказаного Закону.  
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до положень чинного законодавства рішення про мобілізації приймаються Президентом України. Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, оголошено часткову мобілізацію.
До цього часу відповідного рішення про демобілізацію не приймалось.
Ураховуючи, що при розгляді справи було встановлено, що позивач є особою, на яку розповсюджується дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що єдиним документом, який свідчить про проходження військової служби військовослужбовцем в особливий період є військовий квиток з відміткою про призив на військову службу в особливий період, а не посвідчення офіцера Збройних Сил України відхиляються апеляційним судом  як неприйнятні з огляду на таке.
Відповідно до вимог діючого законодавства військовий квиток - документ, який видається військовим комісаріатом громадянам при призиві на дійсну військову службу або при зарахуванні в запас. Військовий квиток є безстроковим документом, що засвідчує особу солдата, матроса, сержанта, старшини, що перебуває на дійсній військовій службі. В ньому також вказується відношення до військової служби громадян, що знаходяться в запасі. Офіцерам і генералам, що перебувають на дійсній військовій службі, видається  посвідчення офіцерів.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач перебуває на дійсній військовій службі, а саме документи, які посвідчують його особу як військовослужбовця, який проходить службу в тому числі і в особливий період, зокрема витяг з наказу про прийняття на військову службу в управління державної охорони України від 23 червня 2009 року (а. с. 11), довідка, видана департаментом кадрового забезпечення Управління державної охорони України від 05 червня 2020 року про те, що майор ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом в Управління державної охорони України з 22 червня 2009 року по теперішній час (а. с. 15), посвідчення майора НОМЕР_3 (а. с. 16), посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України від 02 серпня 2018 року про право на пільги (а. с. 17).
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга немістить.
Оскільки доводи апеляційної скарги є ідентичними запереченням на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки районного суду є достатньо аргументованими, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно детально відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, № 49684/99, § 2)).
 
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 28 липня 2021 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  О. В. Борисова
 
Т. О. Невідома