Ухвала
іменем України 
23 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 362/117/20
провадження № 51-4602ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 
14 квітня 2021 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив:
Васильківській міськрайонний суд Київської області вироком від 14 квітня 2021 року засудив
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , непрацевлаштованої, раніше не судимої,
за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з управлінням і розпорядженням грошовими коштами та матеріальними цінностями в підприємствах, установах і організаціях всіх форм власності на строк 1 рік;
за ч. 2 ст. 191 до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з управлінням і розпорядженням грошовими коштами та матеріальними цінностями в підприємствах, установах і організаціях всіх форм власності на строк 2 роки;
за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з управлінням і розпорядженням грошовими коштами та матеріальними цінностями в підприємствах, установах і організаціях всіх форм власності на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки в кримінально-виконавчій установі відкритого типу, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із управлінням і розпоряджанням грошовими коштами та матеріальними цінностями в підприємствах, установах і організаціях всіх форм власності на строк 3 роки.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь Повного товариство (далі—ПТ) «Найкращий ломбард Богдан Ю.М. і Компанія» 189 787,73 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Київський апеляційний суд ухвалою від 24 червня 2021 року зазначений вирок змінив, виключив з резолютивної частини вироку посилання на тип установи відбування покарання.
За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винною за те, що вона перебуваючи на посаді начальника відокремленого підрозділу № 27 ПТ Найкращий ломбард» ОСОБА_6 і компанія», будучи службовою особою, наділеною повноваженнями виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживаючи своїм службовим становищем в період часу з 14 липня 2018 року по 5 липня 2019 року вчинила ряд злочинів передбачених частинами 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, спричинивши ПТ «Найкращий ломбард» ОСОБА_6 і компанія» майнову шкоду на загальну суму 294 884,83 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК. Аргументуючи свою вимогу, скаржник зазначає, що суди всупереч ст. 65 вказаного Кодексу повною мірою не врахували всіх даних про особу винної, а також пом`якшуючих покарання обставин. 
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Висновки суду щодо доведеності винуватості засудженої ОСОБА_4 та кваліфікації її дій за ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК у касаційній скарзі захисником не оспорюються.
Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, яке, на думку захисника, є суворим, то суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Наведених норм права у цьому провадженні суд не порушив.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд, достатньої мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК належать до злочинів середньої тяжкості, кількість епізодів та розмір майнової шкоди, дані про особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обґрунтовано взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, – визнання вини, щире каяття, а також думку представника ПТ «Найкращий ломбард» 
Богдан Ю.М. і компанія», який вказав, що засудженою здійснюються регулярні виплати на користь товариства в рахунок заподіяної шкоди. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин справи суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженої лише в умовах ізоляції від суспільства та обґрунтовано призначив їй покарання за ч. 2, 3 ст. 191 КК, ч. 1 
ст. 366 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки, яке, на думку колегії суддів касаційного суду, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 75 КК суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, крім випадків засудження за корупційні злочини.
Згідно до примітки у ст. 45 КК, корупційними злочинами, відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368–369-2 цього Кодексу. 
Так, судом першої інстанції було розглянуто кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 та визнано її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 191 КК, ч. 1 ст. 366 КК, насамперед у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та у внесенні службовою особою до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей.
Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог 
ст. 404 КПК розглянув апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженої на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді на доводи, наведені в скарзі, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив підстав для пом`якшення засудженій покарання повно та всебічно розглянув справу й надав правильну юридичну оцінку злочинним діям ОСОБА_4 , та прийняв обґрунтоване рішення про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення, умотивувавши ухвалення такого рішення.
Підстав для застосування до засудженої положень ст. 75 КК, колегія суддів не убачає. 
Отже, судові рішення не суперечать статтям 370, 419 КПК, істотних порушень кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                    ОСОБА_3