22-ц/804/1724/21 
                                                                                265/1693/21 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „ 20 "  липня  2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 265/1693/21
Номер провадження 22-ц/804/1724/21 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.
за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.
учасники справи :  
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2021 року головуючого судді Козлова Д.О. зі складанням повного тексту судового рішення 27 квітня 2021 року по цивільній справі про розірвання договору іпотеки,-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2021 року ОСОБА_1 , від імені та  в інтересах якої діяв адвокат Чорний І.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2   про розірвання договору іпотеки.
Позов мотивовано тим, що 06 червня 2019 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 223 155 грн, виконання грошових зобов`язань за яким було забезпечено договором іпотеки від 06 червня 2019 року, предметом якого, є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою Донецької області 26 березня 2013 року за реєстром № 1-267, є власністю ОСОБА_1 . 
На виконання умов договору позики позивач регулярно сплачувала грошові кошти на користь відповідача, що підтверджується нотаріально завіреними заявами та розписками ОСОБА_2 .
Проте,починаючи з квітня 2020 року через пандемію коронавірусу можливість виплачувати грошові кошти на користь ОСОБА_2 зменшилась, а з 2021 року така можливість повністю зникла, внаслідок погіршення здоров`я ОСОБА_1 . 
Тому, просила, розірвати договір іпотеки від 06 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надавши можливість ОСОБА_1 змінити предмет застави та/або відшкодувати зобов`язання за договором позики в інший спосіб.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2021 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що вирішення питання про зміну предмету застави  чи про виконання  непогашеного зобов`язання позивачем перед відповідачем може бути вирішено саме шляхом досягнення згоди сторін договору позики грошей від 06 червня 2019 року та договору іпотеки від 06 червня 2019 року, а не в судовому порядку. У зв`язку зі зміною ринкової вартості предмету іпотеки, позивач запропонувала відповідачу внести зміни до договору іпотеки, однак, такі звернення були проігноровані. Відповідно  до п. 6.3 договору іпотеки розбіжності, що можуть виникнути в процесі виконання вимог цього договору, попередньо розглядатимуться сторонами з метою відпрацювання взаємоприйнятих рішень. Спірні питання, що  стосуються виконання цього договору, підлягають вирішенню у судовому порядку. Згідно з п. 6.7 договору іпотеки дострокове розірвання цього договору дозволяється лише за згодою сторін, проте відповідач ігнорує звернення позивача з пропозицією вирішення спору в досудовому порядку, а тому єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку. 
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явилася,належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 06 липня  2021 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 1961 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.184-185,189).
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з*явилася,належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судових повісток та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,та з опублікуванням оголошення при виклик особа вважається повідомленою про дату,час і місце розгляду справи  (а.с.186,187,188).
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим,  з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і позивача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції  не вбачає перешкод для розгляду справи.  
             Учасники розгляду справи  з клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції , зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  
         Двічі 22 червня 2021 року та 06 липня 2021 року задовольнялося  клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи  та апеляційний суд , з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених  ч.1 ст.371 ЦПК України , де  строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції передбачено протягом шістдесяти  днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження  , вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін , які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). 

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав. 
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
          Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
         Відповідно п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
         Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.             Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
         Таким вимогам закону судове  рішення  відповідає .
         Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору позики грошей від 06 червня 2019 року, нотаріально посвідченого за реєстром № 2304, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 223 155 грн, що еквівалентно 8265 доларам США, які позичальнику слід було повернути до 06 березня 2020 року відповідно до визначеного таким договором графіку повернення у національній валюті в еквіваленті до курсу долара США на день повернення позики, що підтверджується розпискою позикодавця.
В рахунок забезпечення виконання договору позики грошей від 06 червня 2019 року та додаткових угод до нього, нотаріально посвідченого за реєстром № 2304 та укладеного між сторонами по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали 06 червня 2019 року договір іпотеки, реєстр нотаріуса № 2305, за умовами якого ОСОБА_2 має право у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором позики грошей від 06 червня 2019 року отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким виступає квартира АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та була оцінена сторонами угоди у розмірі 223 155 грн, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки чи шляхом його продажу на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, сторони узгодили, що дострокове розірвання договору іпотеки можливе лише за згодою сторін.
На підставі додаткового договору від 03 березня 2020 року, реєстр нотаріуса № 948, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 узгодили зміни до договору позики грошей від 06 червня 2019 року, нотаріально посвідченого за реєстром № 2304 та укладеного між сторонами по справі, за якими було збільшено суму позики до 226 358,40 грн, що еквівалентно 9120 доларам США, які позичальнику слід повернути було вже до 03 березня 2021 року відповідно до визначеного таким договором нового графіку повернення позики у національній валюті в еквіваленті до курсу долара США на день її повернення.
За нотаріально посвідченими заявами, реєстри № 4172, 2036, 946, 5648, 4950, 3405, позичальником, ОСОБА_1 , на виконання умов договору позики грошей від 06 червня 2019 року було повернуто іпотекодержателю, ОСОБА_2 , 06 вересня 2019 року - 21 452 грн, що еквівалентно 855 доларам США, 06 грудня 2019 року - 20 417,40 грн, що еквівалентно 855 доларам США, 03 червня 2020 року - 22 914 грн, що еквівалентно 855 доларам США, 03 березня 2020 року - 21 221,10 грн, що еквівалентно 855 доларам США, 07 серпня 2020 року - 23 709,15 грн, що еквівалентно 855 доларам США, 03 грудня 2020 року - 23 829 грн, що еквівалентно 855 доларам США, що загалом дорівнює в еквіваленті 5 130 доларів США.
З письмових розписок від 07 вересня 2020 року та від 15 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 від ОСОБА_1 та її доньки відповідно на виконання умов договору позики грошей від 06 червня 2019 року отримала 07 вересня 2020 року 855 доларів США та 15 грудня 2020 року 855 доларів США, що загалом дорівнює 1 710 доларів США. 
Також,судом встановлено, що за наданими документами по справі вбачається, що позивач сплатила на користь ОСОБА_2 на виконання умов договору позики грошей від 06 червня 2019 року загалом 6 840 доларів США (5130 + 1710 = 6840), на підставі чого залишок боргу складає за таким договором 2 280 доларів США (9120 - 6840 = 2280).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем в обґрунтування заявлених вимог не було наведено, ані підстав обумовлених законом для припинення іпотеки належної їй квартири АДРЕСА_1 , ані умов для розірвання договору іпотеки від 06 червня 2019 року, оскільки відсутнє посилання та відповідно доведення ОСОБА_1 істотного порушення з боку ОСОБА_2 такого договору, яка, у свою чергу, згоду на його розірвання не надавала. Судом зазначено, що вирішення питання про зміну предмету застави чи про виконання непогашеного зобов`язання позивачем перед відповідачем може бути вирішено, саме шляхом досягнення згоди сторін договору позики грошей від 06 червня 2019 року та договору іпотеки від 06 червня 2019 року, а не в судовому порядку.
          Апеляційний суд  погоджується із наведеними висновками  суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі та поданим позивачем  до суду першої інстанції, надано належну правову оцінку.
          Протилежного,  відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем  доведено не було. 
         Перевіряючи  висновки суду першої інстанції  в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд  виходить з наступного.
            Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ст.1  Закону України  «Про іпотеку» від 05червня 2003року №898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
З матеріалів справи вбачається,що 06 червня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,як сторони нотаріально посвідченого  іпотечного договору,в п.п.1.1.,1.2.,1.3,6.1.,6.2,6.3,6.4.,6.5 передбачили,що цим договором забезпечується виконання грошових зобов*язань,що виникли у іпотекодавця на підставі договору позики,укладеного між ним та іпотекодержателем, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненком С.В. 06 червня 2019 року за реєстром № 2304, а також додаткових угод до нього,що можуть бути укладені в подальшому,за умовами якого іпотекодавець зобов*язується перед іпотекодержателем повернути суму грошових коштів в національній валюті,що буде еквівалентно 8265 доларів США за курсом Національного банку України станом на день повернення позики (остаточного розрахунку),у строк до шостого березня 2021 року включно. Відповідно до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов*язань за основним договором отримати задоволення за рахунок майна,переданого в іпотеку на вказаних нижче умовах. Предметом іпотеки за цим договором є однокімнатна квартира житловою площею 16,2 кв.м.,загальною площею 30,2 кв.м.,яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .Вказана квартира належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом,виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою Донецької області 26 березня 2013 року за реєстром № 1-267,спадкова справа № 114/2013,право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 березня 2013 року за № 453061,реєстраційний номер об*єкту нерухомого майна 28247114123.При виконанні усіх умов договору позики (основного зобов*язання), забезпеченого предметом іпотеки,іпотекодержатель на вимогу іпотекодавця зобов*язується протягом двох діб здійснити дії для зняття заборони на відчуження предмету іпотеки. Правовідносини за договором іпотеки є чинними з моменту нотаріального посвідчення цього договору ,і дія їх припиняється на підставах,визначених у ст.17 Закону України «Про іпотеку». Державна реєстрація цього договору,що провадиться відповідно до норм чинного законодавства,зняття заборони на відчуження договору іпотеки,засвідчення факту виконання цього договору та всі інші витрати здійснюється за рахунок іпотекодавця. Розбіжності,що можуть виникнути в процесі виконання вимог цього договору,попередньо розглядатимуться сторонами з метою відпрацювання взаємоприйнятних рішень. Спірні питання ,що стосуються виконання цього договору,підлягають вирішенню у судовому порядку. Питання,не врегульовані цим договором,вирішуються відповідно до вимог чинного законодавства України. При частковому виконанні іпотекодавцем зобов*язань за договором позики іпотека зберігається у початковому обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності іпотечного договору всі права, набуті ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_1 , як сторонами цього правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Разом з тим, згідно з ч. 5 ст.3 Закону № 898-IV іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення цього основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
З матеріалів справи вбачається, що нотаріально посвідчений договір позики від 06 червня 2019 року є чинним, оскільки заборгованість за цим договором є непогашеною, а тому зберігається і чинність іпотечного договору.
З іншого боку, ч. 1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її ; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Матеріалами справи встановлено ,що грошове зобов*язання  ОСОБА_1 залишилось не виконаним,а тому недоведеність виконання позичальником в повному обсязі своїх зобов*язань за договором позики обумовлює передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за іпотечним договором,укладеного в забезпечення такого зобов*язання,а також підстав розірвання іпотечного договору.
Таким чином,апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те,що позивачем не було доведено позовних вимог,що є його процесуальним обов*язком відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України,тому підстав для розірвання оскаржуваного договору іпотеки  від 06 червня 2019 року,посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненком С.В.,за реєстровим № 2305,немає.
Доводи скаржника про ігнорування відповідачем звернення позивача з пропозицією вирішення спору в досудовому порядку не є слушними, оскільки на підтвердження зазначеного в апеляційній скарзі доводу, жодного письмового доказу не було надано ані суду першої інстанції,ані  суду апеляційної інстанції.
Таким чином доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
Таким чином,апеляційний суд  вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
           Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд - 

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2021 року  - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений  23  липня  2021 року .

Судді: