КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                    Апеляційне провадження № 22-ц/824/9659/2021
                        Справа 752/668/21
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
06 серпня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                  Кашперської Т.Ц.,
            суддів                                       Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
            за участю секретаря                Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Машкевич К.В. в м. Київ 15 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В січні 2021 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26430,35 грн. та судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 10серпня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua,складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві, де є відповідне запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом про їх затвердження. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правилами надання банківських послуг», «Тарифи», які викладені на банківському сайт www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.
Отже, підписавши заяву, сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, і видано кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
В порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 03 листопада 2020 року має заборгованість в розмірі 26430,35 грн., з яких 20523,15 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 20523,15грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5907,20 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 грн. нарахована комісія.
                                                         
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2021року позов АТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20523,15грн. та судові витрати 2102 грн., в іншій частині позову відмовлено.
 
Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на ст. 207, 626, 628, 638, 526, 1054, 1055, 633, 634, 549, 625, 598, 599 ЦК України, положення «Умов та правил надання банківських послуг», вказував, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору про надання банківських послуг. Крім того, позичальник власноручно підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, розмір комісії, пеня. 
Вважав, що з урахуванням наявності в матеріалах справи погоджених умов договору, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані.
Наголошував, що при укладанні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 2,5 % на місяць, що дорівнює 30 % на рік, про що зазначено в заяві, яка підписана позичальником особисто.
Зазначав, що відповідач після отримання картки за умовам укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, частково погашав кредитну заборгованість та продовжував користуватись кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідкою про видані картки за договором, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахункам відповідача. 
Вказував, що суд не мав підстав для відмови в позові, оскільки сторони погодили сплату пені та штрафів.
Наводив правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 153/1334/16 щодо обов`язку суду перевірити факт виконання кредитного договору, що може свідчити про визнання договірних правовідносин; в постанові від 23 січня 2018 року по справі № 755/7704/15-ц щодо обов`язку суду у разі незгоди з розрахунком заборгованості за кредитним договором навести в рішенні свій розрахунок.
Зазначав, що суд дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, не врахувавши вищевказані обставини, та звільнив позичальника від відповідальності з одних лише формальних міркувань, безпідставно відмовивши у стягненні нарахованих відсотків.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
 
Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в частині тіла заборгованості за кредитом в сумі 20523,15грн., суд першої інстанції виходив із того, що банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, кредит погашено не було, а отже заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20523,15грн. підлягає стягненню з відповідача. Позов вчастині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам задоволенню не підлягає, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору.
 
В частині задоволення позову, а також в частині відмови щодо стягнення штрафів і пені рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на а. с. 14 міститься складена від імені ОСОБА_1 копія анкети-заяви від 10 серпня 2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанкуwww.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку http://www.privatbank.ua.
На а. с. 15 знаходиться підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN55000047127922, ОСОБА_1 .
На а. с. 16 знаходиться витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».
На а. с. 42 - 43 знаходиться копія паспорту відповідача.
На а. с. 17 - 40 знаходиться витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
На а. с. 4 -11 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 03 листопада 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 03 листопада 2020 року.
На а. с. 12 - 13 знаходяться довідки ПриватБанку про видані кредитні картки та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.
На а. с. 51 - 58 знаходиться копія виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н станом на 04 листопада 2020 року.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.
 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
 
Судом першої інстанції було встановлено, що 10 серпня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок.
 
Наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20523,15 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою з рахунку і відповідачем не спростована.
 
Рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору також не оскаржував.
 
Відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками, судом першої інстанції встановлено, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10 серпня2011 року відсутні умови договору про розмір відсотків.
Посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд першої інстанції прийшов до висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які мстяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
 
Разом з тим, посилаючись на наведену постанову Великої Палати Верховного Суду, судом першої інстанції не з`ясовано, чи є процесуально виправданим врахування правової позиції, викладеній в цій постанові, з урахуванням конкретних обставин справи і наявних в ній доказів.
 
Так, відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками з підстав недоведеності згоди сторін щодо ціни договору, яка встановлена у форм сплати процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції зосередився на дослідженні лише анкети-заяви від 10 серпня 2011 року, в якій така домовленість дійсно відсутня, і залишив поза увагою, що банком на підтвердження обставин, якими обґрунтовано його вимоги, також надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка є іменною, оформлена на позичальника ОСОБА_1 та містить її підпис (а. с. 15).
 
Як вбачається із даної довідки, сторони домовилися про розмір базової відсоткової ставки в місяць 2,5 %, які нараховуються на залишок непростроченої заборгованості.
 
Отже, умови кредитування щодо сплати процентів передбачені безпосередньо в довідці, особисто підписаній відповідачем, що судом першої інстанції залишено поза увагою і зроблено помилковий та передчасний висновок про недоведеність позову в частині стягнення заборгованості за відсотками.
 
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти, що підтверджується випискою з рахунку (а. с. 51 - 58).
 
Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, власного розрахунку заборгованості не надано, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами і їх розміру.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
 
Отже, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, виходячи з умов договору, які були погоджені з відповідачем.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення заборгованості за відсотками ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.
 
Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за відсотками позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення відсотків за користування кредитом, розмір яких погоджено у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, та які згідно розрахунку заборгованості станом на 03 листопада 2020 року складають 5907,20грн., даний розмір заборгованості відповідачем не спростований.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягнення заборгованості за відсотками ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині із прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками в розмірі в розмірі 5907,20грн.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками і прийняти в цій частині нову постанову.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського 1-д код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за відсотками в розмірі в розмірі 5907,20 грн. та судові витрати в розмірі 3153 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.