УХВАЛА

13 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 816/4671/15
адміністративне провадження № К/9901/24113/21
 	 	
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року в справі №816/4671/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області   про   визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - УМВС України в Полтавській області), Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - Кременчуцький МВ УМВС в Полтавській області), у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати   незаконним і скасувати наказ УМВС України в Полтавській області №625о/с від 06   листопада 2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ і поновити на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою Полтавського окружного адміністративного   суду від 24 лютого                     2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року, відмовлено у задоволені позовних вимог.
Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016   року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним і скасування наказу УМВС в Полтавській області №625   о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення з                         06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України майора міліції ОСОБА_1 (М-253142), дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області через скорочення штатів і поновлення на посаді скасовано і ухвалено нове рішення в цих частинах: 
- визнано незаконним і скасовано наказ УМВС в Полтавській області №625о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил України майора міліції ОСОБА_1 (М-253142), дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України через скорочення штатів;
- поновлено майора міліції ОСОБА_1 (М-253142) на посаді дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України з 07 листопада 2015   року;
- постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24 лютого                    2016 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14   квітня 2016 року в частині стягнення з Кременчуцького МВ УМВС в Полтавській області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020  року позов задоволено: стягнуто з УМВС в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07   листопада 2015 року по                        13 січня 2020 року в сумі 140041,11 грн із відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року змінено, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення у такій редакції:
- "Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 27.08.2017 в сумі 60339,40 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.";
- у іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від                        13 січня 2020 року залишено без змін.
03 червня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року в справі №816/4671/15.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання незаконним і скасування наказу в частині звільнення з органів внутрішніх справ і поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що майор міліції ОСОБА_1 обіймав посаду дільничного інспектора міліції Кременчуцького МВ УМВС України.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якої не входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
Водночас передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі незначної складності, Судом не встановлені та скаржник на такі не посилається.
Оскільки скаржник, оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, не обґрунтував випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України,  у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення не підлягає вирішенню.
Керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року в справі №816/4671/15.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                      С.А. Уханенко