ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року 
м. Харків

Справа № 
Провадження № 22-ц/818/3882/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
Суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :
Позивач:        Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», 
Відповідач:          ОСОБА_1 ,
                              
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,

за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року, ухвалене суддею Алтуховою О.Ю., -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Харківгаз збут» звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання за період з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2020 року. 

Позов мотивований тим, що відповідач є споживачем природного газу за адресою АДРЕСА_1 , однак внаслідок неповної та несвоєчасної сплати за надані послуги газопостачання за період з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 31 373,60 грн. Також відповідно до ст.625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних в сумі 3 550,21 грн та інфляційні втрати в сумі 9 897,11 грн. 

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» заборгованість за період з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2020 року в розмірі 31 373 грн 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» 3 % річних - 2589,00 грн, інфляційні витрати - 7310,07 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фактом згоди про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а також факт фактичного споживання природного газу. За адресою:  АДРЕСА_1 , особовий рахунок  НОМЕР_1  відкрито на ім`я відповідача ОСОБА_1   ОСОБА_1  нерегулярними сплатами підтвердила факт споживання послуги газопостачання та приєднання до умов типового договору. Між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання за період з 01 вересня 2015 р. по 31 травня 2020 р. утворилася заборгованість, яка склала 31 698,98 грн. Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем суду не надано.Заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності відповідачем суду не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд вирішив позов по суті без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду, чим порушив п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового. Суд залишив поза увагою те, що відповідач не є власником та не проживала за адресою: АДРЕСА_1 впродовж вказаного у позові періоду часу, не споживала послуг позивача, тому не має обов`язку сплачувати за них. Відповідач не отримувала та не підписувала заяви-приєднання, не сплачувала рахунків оператора ГРМ. Посилається на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції вважала себе неналежним відповідачем, тому не заявляла про застосування строків позовної давності. Оскільки не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду в суді першої інстанції просить застосувати строки позовної давності під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Також ОСОБА_1  заявлено клопотання про виклик свідка листоноші  ОСОБА_2 , яка може підтвердити непроживання відповідача впродовж вказаного у позові періоду часуза адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Харківгаз збут» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що відповідач не довела, що вона не споживала послуги позивача.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут» за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .

Позивачем надано розрахунок, згідно з яким внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання за період з 01 вересня 2015 р. по 31 травня 2020 р. утворилася заборгованість, яка складає 31 698,98 грн.

Матеріали справи містять довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 8).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії,що здійснює державне регулювання у сферах енергетики такомунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексуУкраїни шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.

Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20Закону України«Про житлово-комунальніпослуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Українивід 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язана була своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь заявлений час прострочення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Заява мотивована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач вважала себе неналежним відповідачем, тому не заявляла про застосування строків позовної давності. Крім того, не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду в суді першої інстанції, тому просить застосувати строки позовної давності під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Право на позов про стягнення коштів на підставістатті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Посилання відповідача на факт її неналежного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, що на її думку позбавило її можливості скористатись своїми процесуаальними правами, судова колегія відхиляє з огляду на таке.

Перевіривши матеріали справи, вбачається, що вони містять заяву від ОСОБА_1 , датоавану 19.03.2021, в якій остання просить суд першої інстанції проводити розгляд справи за її відсутністю.

Таким чином, з урахуванням того, що оскаржуване рішення ухвалено 22.03.2021, відповідач заздалегідь була обізнана про слухання справи, тому її доводи з цього приводу, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, відповідач також зазначає в апеляційній скарзі, що вона не є власником та не проживає за адресою  АДРЕСА_1 , а тому вимоги позивача, на її думку, є необгрунтованими.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріали справи містять довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 8). 

За даними оператора ГРМ за адресою АДРЕСА_1 особовий рахунок НОМЕР_1 , за яким нарахована заборгованість, відкрито на ім`я ОСОБА_1 . Як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 нерегулярними сплатами підтвердила факт споживання послуги газопостачання та приєднання до умов типового договору. 

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що між ТОВ "Харківгаз бут" та ОСОБА_1 договір на постачання природного газу є таким, що укладений шляхом заявочного приєднання, суд апеляційної інстанції вважає правильним.

Отже, з урахування реєстрації відповідача, та дійсного договору на постачання природного газу між сторонами, доводи ОСОБА_1 щодо непроживання за вищевказаною адресою, як підстава для відмови в позові,судова колегія вважає недоцільними.

Загалом доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, а зводяться до власного тлумачення законодавства та суб`єктивного сприйняття обставин справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідачу не повертаються.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                            С.С. Кругова

Судді                                                                                                     Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова