КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 361/7897/19	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9385/2021	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Дутчак І.М.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
21 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Семенюк Т.А
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за договорами позики та трьох процентів річних від прострочених сум,-
 
В С ТА Н О В И В :
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення сум заборгованості за договорами позики та трьох процентів річних від прострочених сум, 15 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав у нього в борг 5700,00 доларів США, строком повернення до 15 червня 2018 року. На підтвердження укладення сторонами договору позики та його умов того ж дня відповідач власноручно написав розписку про отримання ним вказаної грошової суми.
Крім цього, 20 травня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики, згідно із яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути йому в строк до 01 липня 2018 року. На підтвердження укладення ними цього договору позики та його умов Позичальник теж власноручно того ж дня написав розписку.
Зазначає, що за закінченням вказаних у розписках строків та по даний час відповідач ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань перед ним не виконав, отримані в борг зазначені вище грошові суми йому не повернув, його неодноразові вимоги про виконання взятих зобов`язань ігнорує, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом.
У зв`язку із викладеним та з врахуванням уточнення позовних вимог (т. 1 а. с. 1-5, 134-136), просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь за укладеними ними 15 та 20 травня 2018 року договорами позики заборгованість у загальному розмірі 21599,01 доларів США, з яких: 5700,00 доларів США - сума позики за договором позики від 15 травня 2018 року, 252,98 доларів США - 3 % річних від простроченої суми за цим договором за 540 днів прострочення виконання зобов`язання за період з 15 червня 2018 року (день повернення грошових коштів згідно із договором) по 04 листопада 2019 року (день подачі позову), 15000,00 доларів США - сума позики за договором позики від 20 травня 2018 року, 646,03 доларів США - 3 % річних від простроченої суми за цим договором за 524 дні прострочення виконання зобов`язання за період з 01 липня 2018 року (день повернення грошових коштів відповідно до договору) по 04 листопада 2019 року (день подачі позову).
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15 травня 2018 року в розмірі 5700 доларів США та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 237 доларів США 53 центи тазаборгованість за договором позики від 20 травня 2018 року в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 605 (шістсот п`ять) доларів США 34 центи.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5352 грн. 80 коп.
 Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважаючи,  що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції не врахував положення ч.ч. 1-2 ст. 545 ЦК України, оскільки обставини справи свідчать про те, що позивач не виконав свій обов`язок повернути борговий документ після проведення повних взаєморозрахунків з позивачем. 
Зазначала, що відповідач в своїй розписці (заява від 01.07.2019 року, що є Додатком 5 до Відзиву) не вказав про наявність у нього інших боргових документів, а на зворотній стороні власноручно написав речення «Фінансових та матеріальних претензій не маю та не буду мати у майбутньому», а суд не врахував, що жодних застережень про наявність інших боргових документів або претензій за іншими борговими документами в заяві позивач не зробив.
Також вважає, що факт повернення відповідачем боргу в повному об`ємі підтверджується зазначеною заявою, а також свідком ОСОБА_4 , що не спростовано позивачем.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав вимоги щодо стягнення суми боргу обґрунтованими, щодо суми 3% річних, суд першої інстанції навів розрахунок з врахуванням заявлених вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 15 травня 2018 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей, за умовами цього договору відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 5700,00 доларів США. Отриману в борг позику в розмірі 5700,00 доларів США Позичальник зобов`язувався повернути Позикодавцю в строк до 15 червня 2018 року.
20 травня 2018 року між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_2 укладено ще один договір позики грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 грошову суму в іноземній валюті в розмірі 15000,00 доларів США. Отриману в борг позику в розмірі 15000,00 доларів США Позичальник зобов`язувався повернути Позикодавцю в строк до 01 липня 2018 року.
Факти укладення сторонами двох зазначених договорів позики, його умов та одержання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 5700,00 та 15000,00 доларів США сторонами оформлено в простій письмовій формі у вигляді розписок, написаних власноручно відповідачем 15 та 20 травня 2018 року відповідно, оригінали яких знаходяться у позивача та пред`явлені ним суду (т. 1 а. с. 38, 39).
Відповідач ОСОБА_2 укладення 15 і 20 травня 2018 року із позивачем ОСОБА_3 договорів позики, одержання від останнього в борг грошових сум у розмірі 5700,00 і 15000,00 доларів США та написання ним власноручно двох розписок у суді визнав та підтвердив.
Також судом встановлено, що 28 грудня 2018 року між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики № б/н, згідно із умовами п. п. 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах визначених цим договором Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти, а останній зобов`язується використати за цільовим призначенням та повернути суму позики в порядку та на умовах визначених цим договором. Цільове призначення позики - розвиток бізнесу (т. 1 а. с. 53-54).
Відповідно до умов п. п. 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 4.1 зазначеного вище договору розмір позики складає 2354500,00 грн., що є еквівалентом 85000,00 доларів США, станом на дату підписання цього договору (1 долар США = 27,70 грн.). Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів в національній валюті - гривні, шо є еквівалентом 85000,00 доларів США на момент повернення грошових коштів. Підписання цього договору Позичальником підтверджує факт отримання ним від Позикодавця позики у вказаному розмірі. Сторони дійшли згоди, що розписка за цим договором не оформлюється. Строк, на який надається позика, закінчується 27 травня 2021 року.
Згідно із додатковою угодою № 1 від 28 грудня 2018 року до вказаного договору позики сторони дійшли згоди доповнити даний договір позики розділом 7, відповідно до умов п. 7.1 договору позики № б/н від 28 грудня 2018 року процентна ставка за позикою становить 36 % річних від розміру позики, що становить 3 % від суми позики за кожний місяць, на весь період дії договору позики (т. 1 а. с. 55).
Зі змісту заяви від 01 липня 2019 року, написаної позивачем ОСОБА_3 , наданої відповідачу ОСОБА_2 , вбачається, що позивач підтверджує факт отримання ним від відповідача грошових коштів у розмірі 88445,00 доларів США згідно із договором позики б/н від 28 грудня 2018 року та відсутність фінансових і матеріальних претензій на час отримання та в майбутньому (т. 1 а. с. 56-57).
Відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З усталеної практики Верховного Суду вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договорами позики від 15 травня та 20 трваня 2018 року належним чином не виконав, у визначений сторонами у договорах позики строк до 15 червня та 01 липня 2018 року ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5700,00 та 15000,00 доларів США не повернув, що підтверджується наявними у позивача оригіналами розписок відповідача про отримання ним вказаних сум позики.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що факт відсутності заборгованості по договорам позики позивач визнав, надавши заяву від 01 липня 2019 року, в якій зазначив про відсутність фінансових та матеріальних претензій до відповідача, оскільки, як вбачається з даної заяви, вона стосується правовідносин сторін, які випливають з повернення боргу за договором позики б/н, укладеному сторонами 28 грудня 2018 року  на суму 85000 доларів США з оплатою 36% річних (а.с. 53-55,56-57 т. 1).
Будь-яких посилань на виконання чи невиконання договорів позики від 15 травня та 20 травня 2018 року ані договір позики від 28 грудня 2018 року, ані заява від 01 липня 2019 року не містять.
Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що про погашення заборгованості за зазначеними договорами позики свідчать покази ОСОБА_4 , оскільки, як вбачається з матеріалів справи, свідок ОСОБА_4 зазначив, що у його присутності відповідач віддав позивачу суму позики в розмірі 85000,00 доларів США та проценти в розмірі 3000,00 доларів США. Після отримання ОСОБА_3 узгодженої сторонами суми заборгованості, позивач написав розписку про отримання ним грошових коштів та відсутність фінансових і майнових претензій до відповідача та віддав ОСОБА_2 оригінал договору позики від 28 грудня 2018 року. Про існування інших розписок, за якими ОСОБА_2 отримував у борг від ОСОБА_3 грошові кошти, свідку нічого не відомо.
Суд першої інстанції надав оцінку показам свідка у сукупності з іншими доказами у справі, що оригінали розписок від 15 травня та 20 травня 2018 року знаходяться у позивача, та,  з врахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 5700 доларів США і 15000 доларів США з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договорами позики від 15 травня 2018 року і 20 травня 2018 року відповідно.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів також погоджується з розрахунками  суду першої інстанції щодо 3% річних за зазначеними договорами позики. 
Апеляційна скарга не містить заперечень щодо наведеного судом розрахунку 3% річних за прострочення боргових зобов`язань.
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що суд першої інстанції допустив порушення матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення спору.
Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст виготовлено 23 вересня 2021 року.

 
Головуючий  

 
Судді