Ухвала
 
26 липня 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 757/12545/20-ц
провадження № 61-10945ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Уряду - Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про відшкодування шкоди, заподіяної із вини Держави,
 
ВСТАНОВИВ: 
У березні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з Держави Україна в особі Уряду - Кабінету Міністрів України в рахунок відшкодування заподіяної шкоди суму у розмірі 16 799,00 дол. США, з яких: 14 000,00 дол. США складає її вклад згідно з договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1274-2014; 415,00 дол. США - 0,5 % річних згідно з договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1274-2014; 2 384,00 дол. США - 3 % річних за весь період від розміру боргу згідно з договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1274-2014.
Позов обґрунтовано тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року, у справі № 826/18881/15 частково задоволено апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Грошової С. В., скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л. О., оформленого наказом від 29 серпня 2014 року № 61 в частині визнання нікчемними договору банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1274-2014 та банківського рахунку від 29 травня 2014 року № 8327, та прийнято в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л. О. щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині невключення до нього ОСОБА_1 .
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24 січня 2020 року задоволено частково касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л. О., рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року скасовано в частині вирішення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л. О., оформлене наказом від 29 серпня 2014 року № 61, щодо визнання нікчемними всіх транзакцій договорів банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1274-2014 та банківського рахунку від 29 травня 2014 року № 8327, у цій частині провадження у справі закрито.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року залишено без змін.
06 лютого 2020 року позивачем було направлено до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву про виплату гарантованої суми за вкладом, однак у лютому 2020 року співробітники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомили про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» як юридичної особи. Тому вказувала, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як державна структура діючи в інтересах держави позбавив позивача можливості отримати свої кошти за депозитним вкладом.
Отже, внаслідок відсутності належної регуляторної політики на банківському ринку з боку Держави Україна позивача позбавлено майна ( депозитних коштів), а потім призвело до неможливості виконання судового рішення на користь позивача. Тому саме Держава Україна несе відповідальність в цілому за діяльність своїх органів влади.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
У липні 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Отже, позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.
Позови, ціна у яких визначається в іноземній валюті, розраховується у національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.
З урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання ОСОБА_1 позовної заяви (станом на 25 березня 2020 року 1 долар США дорівнював 27,87 грн) ціна позову еквівалентна 468 188,13 грн.
Таким чином, ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн).
Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18, постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 757/225/20-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи касаційної скарги свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для розгляду справи судом касаційної інстанції, тому, не дивлячись на те, що справа є справою з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржувані в ній судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку.
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України,  та витребування матеріалів указаної вище справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Уряду - Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про відшкодування шкоди, заподіяної із вини Держави,за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року.
 
Витребувати з Печерського районного суду міста Києва матеріали вищезазначеної цивільної справи № 757/12545/20-ц.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик