Ухвала
 
17 вересня 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 523/10620/18
провадження № 61-9583ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської місцевої прокуратури № 4, прокуратури Одеської області про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Одеської місцевої прокуратури № 4 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн, у якому просили суд визнати недостовірною інформацію, яка викладена в листі № 504 на ім`я начальника другого слідчого відділу прокуратури Одеської області - Голощак В. Г., від 03 лютого  2016 року, що направлений Одеською місцевою прокуратурою № 4 за підписом керівника - Родолова А. У.
 
Позов мотивовано тим, що на час звернення до суду з позовом Одеською місцевою прокуратурою № 4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12014160490005191, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) 16 жовтня 2014 року за заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Норма Плюс» ОСОБА_4 на протиправні дії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які зловживаючи своїм службовим становищем заволоділи майном, яке належить ТОВ «Норма Плюс».
 
У вказаному кримінальному провадженні відсутня сторона захисту. Таким чином позивачі у кримінальному провадженні № 12014160490005191 не мають процесуального статусу, тобто не являються підозрюваними, обвинуваченими.
 
У листопаді 2017 року позивачам стало відомо, що Одеською місцевою прокуратурою № 4, за підписом її керівника, був направлений лист від 03 лютого  2016 року № 504 до прокуратури Одеської області про результати перевірки щодо незаконних дій службових осіб Суворовського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області та місцевої прокуратури № 4 м. Одеси, при проведенні досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12012170490000453 від 08 грудня 2012 року та № 12014160490005191 від 16 жовтня 2014 року, в якому наявна інформація: «Внаслідок зазначених дій ФОП ОСОБА_1 таємно від ОСОБА_3 стала одноосібною власницею телекомунікаційної мережі, яка була раніше побудована та фактично знаходилася у власності ТОВ «Норма Плюс». Таким чином, мережа, яка                          була створена за кошти та силами ТОВ « Норма Плюс» була переоформлена на ФОП  ОСОБА_1 . Внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_1 за допомогою та сприянням ОСОБА_2 , таємно від ОСОБА_3 отримала проект телекомунікаційної мережі, яка була раніше побудована за кошти ОСОБА_3 та фактично знаходилася у власності ТОВ «Норма Плюс», на своє ім`я, та стала одноосібною її власницею. Таким чином, мережа, яка створена за кошти та силами ТОВ «Норма Плюс» була протиправно привласнена ОСОБА_2 та його цивільною дружиною ОСОБА_1 , та оформлена на ФОП ОСОБА_1 . У діях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинена за попередньою змовою групою осіб. .... причетність колишнього директора ТОВ «Норма Плюс» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до заволодінням майном, яке належить ТОВ «Норма Плюс», тобто причетність останніх до скоєння злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України».
 
У наведеній інформації, що поширена Одеською місцевою прокуратурою № 4 містяться висловлювання щодо позивачів в принизливій та образливій формі, яка по суті є звинуваченням в порушенні норм чинного законодавства та вчиненні кримінальних правопорушень і направлена на приниження честі, гідності. При цьому, будь-які докази, які підтверджують та які б доводили викладені у листі факти щодо позивачів в самому листі не зазначені та в ході досудового розслідування не встановлені. Позивачі вважали, що вказані твердження мають характер наклепу, оскільки, відповідно до статті 276 КПК України, при наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, здійснюється повідомлення про підозру і особа набуває статусу підозрюваного, в той час позивачі такого статусу не мають. Поширена інформація є твердженням про факти, яких не існувало, та які не можуть бути підтвердженими.
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року вищезазначений позов задоволено частково. Суд визнав недостовірною інформацію, яка викладена в листі від 03 лютого 2016 року № 504 на ім`я начальника другого слідчого відділу прокуратури Одеської області, наступного змісту: «…причетність колишнього директора ТОВ «Норма Плюс» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до заволодінням майном, яке належить ТОВ «Норма Плюс», тобто причетність останніх до скоєння злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України». В іншій частині позову відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області задоволено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської місцевої прокуратури № 4, прокуратури Одеської області про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди в частині задоволених позовних вимог відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 червня 2021 року звернулись до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Разом із касаційною скаргою заявники зазначили клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, яке обґрунтовували тим, що повний текст постанови апеляційного суду отримано 28 травня 2021 року, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 про видачу судового рішення. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року визнано наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху для усунення недоліків. Зокрема, заявникам запропоновано звернутись із заявою про поновлення строку, в якій навести інші підстави для поновлення строку та надати докази на обґрунтування таких доводів а також запропоновано заявникам сплатити судовий збір у розмірі 16 409,60 грн.
 
У строк, визначений в ухвалі, заявниками направлено до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема: заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та докази на підтвердження своїх доводів а також квитанцію від 29 липня 2021 року № 58 про сплату судового збору у розмірі 16 406,60 грн.
 
У новій заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає, що 28 травня 2021 року нею подано до апеляційного суду заяву про видачу копії оскаржуваної постанови. У цей же день представником ОСОБА_1 отримано копію постанови та направлено ОСОБА_1 електронною поштою, на підтвердження чого заявник додає витяг з особистої електронної скриньки. Також до клопотання додано лист Одеського апеляційного суду, зі змісту якого вбачається, що апеляційний суд направив копію постанови на електронну адресу ОСОБА_1 28 квітня 2021 року. Проте, заявник зазначає, що 25 квітня 2021 року на електронну адресу ОСОБА_1 насправді надійшла судова повістка про виклик в суд, що підтверджує витягом з електронної скриньки. Крім того, згідно інформації про справу № 523/10620/18 з підсистеми «Електронний суд» електронна копія постанови надійшла від суду лише 20 травня 2021 року, що підтверджується наданою до заяви роздруківкою з підсистеми. Вважає, що зазначені обставини, у їх сукупності, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.
 
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на  касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, суд вважає, що така заява підлягає задоволенню, оскільки з наданих до неї доказів убачається, що копію постанови ОСОБА_1 отримала 20 травня 2021 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» та звернулася з касаційною скаргою 09 червня 2021 року, що є підставою для його поновлення.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Як підставу касаційного оскарження заявники зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуально права, а саме застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19, від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Оскільки недоліки касаційної скарги усунуто, за формою та змістом касаційна скарга відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року.
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської місцевої прокуратури № 4, прокуратури Одеської області про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року.
 
Витребувати з Суворовського районного суду м. Одеси матеріали справи № 523/10620/18.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:          	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик