ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/17777/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року (м. Дніпро, суддя Юхно І.В.) у справі № 160/17777/20  
за позовом   ОСОБА_1  
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

31 грудня 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області протиправною, яка полягає у відмові в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області вчинити певні дії, а саме призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 з 04.11.2020, виходячи з вислуги років - 26 років 07 місяців 26 днів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року позовні вимоги позивача задоволені частково, а саме: визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформленої листом відділу призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.12.2020 №0400-010311-8/122647; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути матеріали Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні – 26 років 07 місяців 26 днів, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з тим, що він має право на отримання пенсії підставі пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні - 26 років 07 місяців 26 днів. Вислуга років позивача у пільговому обчисленні підтверджується наказом №118/ОС-20 від 03.11.2020 і не заперечується відповідачем. В обґрунтування своїх вимог скаржник також посилається на рішення судів першої та апеляційної інстанції у справах №160/11885/19, №804/872/18, №160/8269/20, №160/8099/20, №160/5244/20, №160/6295/20, №821/353/18, №761/41012/17, №826/17195/18 та постанову Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.
Позивач просить змінити абзац третій рішення суду від 04.02.2021 та зазначити: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні - 26 років 07 місяців 26 днів».
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. 
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 03.12.2001 по 03.11.2020 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Наказом начальника Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» від 03.11.2020 №118/ОС-20 «По особовому складу» відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)», звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 03.11.2020.
Відповідно до вказаного наказу вислуга років позивача станом на 03.11.2020 становить: у календарному обчисленні – 20 років 04 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні – 26 років 07 місяців 26 днів.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо призначення пенсії за вислугу років.
Листом відділу призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про надання інформації» від 21.12.2020 №0400-010311-8/122647, за наслідками розгляду матеріалів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачу повідомлено, що матеріали на призначення пенсії повернуті до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції без виконання у зв`язку з відсутністю права на призначення пенсії. Відповідачем у вказаному листі зазначено, що на день звільнення з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції 03.11.2020 позивач досяг 38-річного віку, при цьому його календарна вислуга складає 20 років 04 місяці 08 днів.
Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, проте, з огляду на дискреційні повноваження відповідача, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, та зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років, виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні – 26 років 07 місяців 26 днів.
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (далі – Закон №2713-IV) пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до   Закону України   «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Згідно пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
При цьому статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ   встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей затверджено постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 (далі   – Порядок №393).
Крім того, відповідно до частини 4 статті 23 Закону №2713-IV особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за   переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Відповідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 в цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»      календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.
Крім того, у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 Верховний Суд відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №161/4876/17, від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 27.03.2020 у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ.
Згідно з частиною 5   статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до наказу начальника Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» від 03.11.2020 №118/ОС-20 «По особовому складу» вислугу років позивача, станом на 03.11.2020, у календарному обчисленні становить 26 років 7 місяців та 26 днів, що з урахуванням висновків Верховного Суду у справі №480/4241/18, є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років незалежно від віку відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років.
Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ колегія судів зазначає наступне.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 (далі – Порядок №3-1), заяви про призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію відповідно до зазначеного Закону, подаються цими особами до ГУ ПФУ через уповноважені структурні підрозділи, міністерства чи відомства, з якого особа була звільнена зі служби.
При прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.
Орган, що  призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. 
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення або про відмову в призначенні пенсії. 
Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
Отже, відповідач у справі має виключні повноваження щодо перевірки поданих документів та прийняття рішення про призначення пенсії позивачу.    
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).
У спірному випадку, відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач посилався лише на вік позивача та відсутність необхідної вислуги років. Водночас згідно матеріалів справи,  відповідачем не вирішувались інші питання, які відповідно до Порядку №3-1 віднесенні до його компетенції та які підлягають з`ясуванню при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за вислугу.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача прийняти рішення саме про призначення позивачу пенсії за вислугу років.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом порушеного права позивача є визнання протиправної та скасування відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, та зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для призначення позивачу пенсії за вислугу років, виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні, з урахуванням висновків суду.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 160/17777/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов