КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 761/21296/17                                        Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.О. 
Провадження № 22-ц/824/9987/2021                                 Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 липня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                       Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Лупол Ірини Василівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», треті особа: Уповноважена особа на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,-
 
в с т а н о в и в:
 
В травні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Українська інноваційна компанія», ПАТ «Український інноваційний банк», треті особа: Уповноважена особа на ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. 
Зазначила, що з 21 березня 2016 року вона працювала на посаді начальника відділу захисту інформаційних систем ПАТ «Український інноваційний банк» Управління безпеки Департаменту процедури виведення банку з ринку. 23 березня 2016 року переведена на посаду начальника відділу захисту інформаційних систем банку Управління безпеки Департаменту ліквідаційних процедур з окладом в розмірі 16 100,00 грн. на місяць. На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український інноваційний банк» та делегування повноважень тимчасовому адміністратору банку на строк з 25 грудня 2015р. до 24 березня 2016р., призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22 березня 2016р. № 180 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк» та делегування повноважень ліквідатору банку». Згідно наказу № 17-к від 16 вересня 2016 р., виданим провідним професіоналом з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемком Р.А., позивачка 10 жовтня 2016р. звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. З липня 2016р. по момент звільнення 10 жовтня 2016р. заробітну плату не отримувала.   ОСОБА_1 просила стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 48036,84 грн. за період з 13 липня 2016 р. по 10 жовтня 2016 р.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 360498,6 грн. за період часу з 11 жовтня 2016 р. по 30 квітня 2018 р.; компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 4612,16 грн. за період з 14 липня 2016 р. по 30 квітня 2018 р.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 48036,84 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 150 000,00 грн.; компенсацію внаслідок втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 4612,16 грн.; витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Стягнуто з ПАТ «Український інноваційний банк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 026,49 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць у розмірі 16 100,00 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення в частині стягнення з ПАТ «Український інноваційний банк» 150 000 грн. суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ПАТ «Український інноваційний банк» на користь  ОСОБА_1 360 498,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.   Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення нарахованого  ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 360 498,60 грн. до 150 000,00 грн., пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року. Викладені у вказаній постанові обставини не є  тотожними із обставинами в  справі за позовом  ОСОБА_1 ПАТ «Український інноваційний банк»  не виплачувало ОСОБА_1 заробітну плату за період з липня 2016 року по 10 жовтня 2016 року, сума невиплаченої заробітної плати становить 48 036,84 грн. Після відкриття провадження в справі ПАТ «Український інноваційний банк»  не вжило жодних заходів щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі. Справа розглядалася судом майже чотири роки. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
В судове засідання представники відповідачів та третіх осіб не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015р. № 934 Публічне  акціонерне товариство  «Український інноваційний банк» віднесений до категорії неплатоспроможних.» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2015р. № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український інноваційний банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». У зв`язку з цим, у банку запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Білу І.В., якій делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Український інноваційний банк».
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22 березня 2016р. № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 березня 2016р. № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк» та делегування повноважень ліквідатору банку». Згідно  зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Український інноваційний банк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Білій І.В. на два роки з 23 березня 2016 р.
Позивачка ОСОБА_1 з 21 березня 2016 року обіймала у ПАТ «Український інноваційний банк» посаду начальника відділу захисту інформаційних систем Управління безпеки Департаменту процедури виведення банку з ринку. Наказ про прийняття на роботу видано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк» Білою І.В. 
23 березня 2016 р. ОСОБА_1   була переведена на посаду начальника відділу захисту інформаційних систем банку Управління безпеки Департаменту ліквідаційних процедур ПАТ «Український інноваційний банк». 10 жовтня 2016р. ОСОБА_1 на підставі  наказу № 17-к від 16 вересня 2016 р. звільнена з посади за угодою сторін.
В порушення вимог ст. 116 КЗпП України ПАТ «Український інноваційний банк» в день звільнення ОСОБА_1 не виплатив заробітну плату за період з  14 липня 2016 р. і до 10 жовтня 2016 р. в розмірі 48036,84 грн.
За результатом розгляду позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Український інноваційний банк» на користь позивачки нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 48036,84 грн.; компенсацію внаслідок втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 4612,16 грн. Суд  також стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , зменшивши його до 150 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Встановлені ст. 117 КЗпП України заходи визначаються як один із видів відповідальності власника (підприємства) перед працівником, підставою такої відповідальності відповідно до зазначеної норми є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.
Вказана норма застосовується в тому випадку, коли працівника звільнено з роботи, проте, не проведено повного розрахунку, працівник не перебуває у трудових відносинах з підприємством.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 р. у справі № 761/9584/15-ц метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. 
З урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. 
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи розмір заборгованості ПАТ «Український інноваційний банк» по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, ОСОБА_1 , той факт, що  при звільненні ОСОБА_1 отримала трудову книжку і мала можливість працевлаштування, а також те, що згідно з  постановою Правління Національного банку України від 24 грудня 2015р. № 934  Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2015р. № 239 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український інноваційний банк», згідно з постановою Правління Національного банку України від 22 березня 2016р. № 180   виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк», суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з  ПАТ «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_1 ,  до 150 000,00 грн.
Висновки суду першої інстанції про зменшення  середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідають вищевказаним нормам матеріального права та висновкам Верховного Суду. 
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на помилковість посилань на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року. Висновки, викладені у вказаній постанові стосуються застосування положень норм щодо можливості зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника з огляду на обставини, що мають значення для справи, та певні критерії.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 48036,84 грн. та  компенсації внаслідок втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 4612,16 грн. сторонами не оскаржене. 
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Лупол Ірини Василівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 22 липня 2021 року. 
 
Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
        Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.