ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          29 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1366/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

          головуючого судді     Панченко О.М. (доповідач),
          суддів:                      Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,      

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року (м. Запоріжжя, суддя Новікова І.В.) у справі № 280/1366/21  
за позовом   ОСОБА_1  
до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району          
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - 

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою, в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо виплати ОСОБА_1 суми разової грошової допомоги за 2020 рік, яка виплачується щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму недорахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплаченої суми, а саме 6800 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року позовні вимоги позивача задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що виплати проведено в межах чинного законодавства, в абсолютних розмірах, зазначених у постанові КМУ від 19.02.2020 № 112, у межах функцій управління та у межах Державного бюджету на 2020 рік. Рішення Конституційного Суду України № 3-р/2020 від 27.02.2020 не обмежує дію постанови КМУ від 19.02.2020 № 112. 
Також скаржник зазначає, що чинне законодавство не передбачає можливості збільшення на свій розсуд розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня розміру соціальних виплат. Управління не має власних коштів, а є лише розпорядником бюджетних коштів, не встановлює розмір допомоги та не може виконати рішення суду першої інстанції, оскільки паспортами бюджетних програм не передбачається виплата сум за рішеннями суду. Рішення Конституційного Суду України № 3-р/2020 було винесено 27.02.2020 року, виплату разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 було проведено у квітні 2020 року, позовна заява датується 13 лютого 2021 р. Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, який сплинув у жовтні 2020 року.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.
Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач, зокрема зазначив, що 04 січня 2021 року звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік. Листом від 20 січня 2021 року за вих. №х-29 відповідач відмовив йому у виплаті щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік, тому строк звернення до адміністративного суду з даного питання починає перебіг саме з 20 січня 2021 року.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.03.2019.
Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району позивачу була виплачена разова допомога до 5 травня за 2020 рік в розмірі 1390,00 грн.
Позивач звернувся до Управління із заявою від 04.01.2021 про проведення перерахунку разової допомоги до 5 травня, виходячи з 5-ти мінімальних пенсій за віком.
Листом Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 20.01.2021 №Х-29 позивачу відмовлено у проведені перерахунку та виплати разової допомоги до 5 травня за 2020 рік із розрахунку 5-ти мінімальних пенсій за віком.
Не погодившись з діями відповідача щодо виплати суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, яка з 27.02.2020 для учасників бойових дій становить 5 мінімальних пенсій за віком.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 5 статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі - Закон №3551-XII) в редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі - Закон № 367-ХІV), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Підпунктом “б” підпункту 1 пункту 20 розділу II “Внесення змін до деяких законодавчих актів України” Закону України від 28.12.2007 №107-VI “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (набрав чинності 01.01.2008) частину п`яту статті 12 Закону №3551-XII викладено у новій редакції, за змістом якої разова грошова допомога учасникам бойових дій до 5 травня виплачується щорічно у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II “Внесення змін до деяких законодавчих актів України” Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”.
Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Отже, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас Кабінет Міністрів України у постанові від 19 лютого 2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 112) установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1390 гривень, тобто у меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 12 цього Закону. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 440/2722/20 (Пз/9901/14/20), вирішуючи аналогічні спірні правовідносини, дійшла висновку про те, що, виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. 
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком. Відповідно до частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким законом є закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.
Закон № 1058-ІV є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, тому, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 440/2722/20 (Пз/9901/14/20), при врегулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягає саме частина перша статті 28 Закону № 1058-ІV.
Відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному Законом № 3551-XII, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).
Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.
Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 № 294-IX установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.
Отже, з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій у 2020 році становить 8190,00 грн. (1638,00 грн.*5). 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки виплата позивачу разової грошової допомоги у сумі 1390,00 грн. не відповідає статті 12 Закону № 3551-ХІІ, що свідчить про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.
Що доводів апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем встановленого частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Постанови № 112 позивач, у разі невиплати допомоги до 5 травня за 2020 рік, мав право до 30 вересня 2020 року звернутися до районного органу соціального захисту населення за місцем реєстрації та отримати її. 
Отже, перебіг строку звернення позивача до адміністративного суду почався з 01 жовтня 2020 року.
Окрім того, згідно листа відповідача від 20.01.2021 №Х-29 2020 році позивач перебував на військовій службі, а перерахунок виплати грошової допомоги до 5 травня 2020 року було здійснено відповідачем на спеціальний рахунок Військової частини НОМЕР_2 . Доводи відповідача щодо виплати щорічної грошової допомоги позивачу у квітні 2020  року колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини відповідач не надав.
Із позовною заявою до суду першої інстанції позивач звернувся у лютому 2021 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі № 280/1366/21 залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
          Головуючий суддя                                                                      О.М. Панченко 

          Суддя                                                                                          С.В. Сафронова 

          Суддя                                                                                          Д.В. Чепурнов