ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції : Клименко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року	Львів	Справа № 813/2554/16 пров. № А/857/6235/21	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Довгої О.І., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:          Мельничук Б.Б.
представника апелянта:                              Пашкутська Н.М
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 16 лютого 2021 року  у справі №813/2554/16 за адміністративним позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги, –
                                                            В С Т А Н О В И В:
15.02.2021р. позивач Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» (Позивач) звернувся до Західного офісу Держаудитслужби в якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:
- визнати протиправною та скасувати Вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області №05-15м/3685 від 04.07.2016 року в частині абз. 5 стор. 1;
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.02.2021р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.02.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В судовому засіданні представник апелянта Пашкутська Н.М. підтримала апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
01.06.2016р. Державна фінансова інспекція у Львівській області провела позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» за період з 01.12.2013р. - 31.12.2015р., якою встановлено порушення, що відображені в акті ревізії №05-21/2.
Із змісту акту ревізії від 01.06.2016р. №05-21/2 видно, що в ході проведеної планової ревізії фінансово-господарської діяльності відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» за період з 01.12.2013р.-31.12.2015р. виявлено, в.т.ч. всупереч   п.3 Порядку нецільове використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості готової продукції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011р. №153, ч.8 ст.7, ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України та п.9 Порядку складання, розгляду, затвердження основних вимог щодо виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. №228, бюджетних коштів в сумі 642219,07 грн. внаслідок їх спрямування на оплату видатків, які не відповідають меті і напрямам використання коштів, затвердженим у Паспортах бюджетної програми, та Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості готової товарної вугільної продукції.
За результатами ревізії, відповідно до ч.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, Державною фінансовою інспекцією у Львівській області надіслано на адресу керівництва ДП «Львіввугілля» вимогу від 04.07.2016р. №05-15м/3685 про усунення недоліків і порушень.
ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
В п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено, що право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550   (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Порядок).
п.2 цього Порядку передбачено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
В 45, 46 Порядку визначено що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.
Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.
Відповідно до п.50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Судом першої інстанції встановлено, що за наслідками проведеної перевірки, Державною фінансовою інспекцією у Львівській області було зазначено у спірній вимозі про порушення позивачем п.3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості готової продукції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №153, за рахунок бюджетних коштів (за КПКВК 1101110) перерахування у грудні 2013 року та січні   лютому 2014 року єдиного соціального внеску, нарахованого на суми допомоги по тимчасовій непрацездатності працівників та утриманого із сум допомоги по тимчасовій непрацездатності працівників, яка фактично не належить до виплат, що входять до фонду оплати праці (заробітної плати), що призвело до спрямування бюджетних коштів на оплату видатків, які не відповідають меті і напрямам використання коштів, затвердженим у Паспортах бюджетної програми, на загальну суму 642 219,07 грн. та свідчить про нецільове використання коштів державної підтримки та порушення ч.8 ст.7, ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України та п.9 Порядку складання, розгляду, затвердження основних вимог щодо виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року №228.
ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Як видно з матеріалів справи, позивач Державне підприємство «Львівугілля» звертався в суд із позовом, в якому просив суд, скасувати та визнати протиправною вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області від 08 травня 2014 року №05-15м в частині абзацу 2 сторінки 4, абзацу 5 сторінки 7, абзацу 5 сторінки 6. Позовні вимоги обґрунтував тим, що Державною фінансовою інспекцією у Львівській області безпідставно висунуто вимогу про повернення (перерахування) в дохід загального фонду відповідного бюджету за кодом бюджетної класифікації доходів «Інші надходження» кошти в розмірі 14 946,9 тис. гривень використані не за цільовим призначенням.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/3905/14 від 12 січня 2015 року в позові відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою позов задоволено. Суд визнав протиправною та скасував вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області від 08 травня 2014 року №05-15м/2/85 в частині абз.2 сторінки 4, абзацу 5 сторінки 7, абзацу 5 сторінки 6.
Саме на Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року покликається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог та саме оскарження даної постанови в касаційному порядку було підставою для зупинення провадження у даній справі до прийняття рішення Вищим адміністративним судом України у справі №К/800/850/16.
При цьому, сторонами не заперечувалась та обставина, що підстави позову у справі №813/3905/14 аналогічні підставам позову у даній справі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020р. у справі № 813/3905/14 (№ К/800/850/16) за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про скасування в частині та визнання протиправною вимоги (в тому числі, щодо нецільового використання бюджетних коштів, виділених ДП «Львіввугілля» в сумі 14 946 877,44 грн.), скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року та залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року.
Отже, в силу імперативних норм ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020р. у справі № 813/3905/14 при прийнятті рішення у даній справі.
Як зазначив Верховний Суд у постанові   від 21.02.2020р. у справі № 813/3905/14, при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.
Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
У справі, що розглядається, заявлено вимогу про визнання протиправною та скасування вимоги від №05-15м/3685 від 04.07.2016р., а саме абз. 5 стор. 1, в якій також відповідачем поставлено питання про надання позивачем інформації про вжиті заходи разом із завіреними копіями розпорядчих та інших документів у строк до 02 червня 2016 року.
Тобто, контролюючий орган у цій вимозі вказав на факт заподіяння збитків, зазначив їх розмір та зобов`язав вчинити дії, спрямовані на усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку. (а.с. 6-7, т. 1)
Щодо доводів апелянта що державне підприємство «Львівугілля» в період грудня 2013-січень-лютий 2014р. не здійснював нецільове використання бюджетних коштів,  виділених КПКВК 1101110 на оплату праці та нарахування на заробітну плату, на загальну суму 642219,07 внаслідок проведення витрат за рахунок коштів державного бюджету по програмі «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття  витрат із собівартості товарної вугільної продукції» та перерахування єдиного соціального внеску, нарахованого в розмірі 33,2% на суми допомоги по тимчасовій непрацездатності працівників та утриманого із сум допомоги по тимчасовій непрацездатності працівників в розмірі 2 % колегія суддів зазначає наступне.
Із змісту Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості готової продукції який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011р. № 153; Методичних рекомендацій щодо прогнозування техніко-економічних показників діяльності вугледобувних підприємств для визначення необхідних обсягів державної підтримки на часткове покриття витрат із собівартості готової вугільної продукції (наказ Міненерговугілля від 17.11.2011р. № 719) видно що включення всіх витрат собівартості продукції для визначення прогнозованого обсягу збитків для встановлення та затвердження обсягу бюджетних коштів для здійснення державної підтримки на часткове покриття витрат із собівартості готової вугільної продукції не впливає та не визначає напрямів використання бюджетних коштів, виділених для виконання такої державної підтримки.
Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової вугільної продукції»  визначено Порядком№ 153, відповідно до якого бюджетні кошти використовуються для фінансового оздоровлення вугледобувних підприємств шляхом часткового покриття витрат, що включається до собівартості готової товарної вугільної продукції з метою задоволення потреби галузей економіки у відповідному обсязі високоякісної продукції і спрямовується на: оплату праці та внесення обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, оплату спожитої електроенергії. Тобто, в Порядку №153 чітко визначені цілі на які повинні були спрямуватись бюджетні кошти державної підтримки.
Щодо доводів апелянта що Інструкція із статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5 та зареєстрована в Мін`юсті України 27.01.2004р. № 114/713  не може застосовуватись до спірних відносин колегія суддів зазначає наступне.
Слід зауважити що вказана Інструкція № 5 від 13.01.2004р. є єдиним нормативно-правовим документом, що визначає структуру фонду оплати праці та є обов`язкова до виконання та дотримання. 
В п.2 наказу Державного комітету статистики України від 13.01.2004р. № 5 яким затверджено Інструкцію із статистики заробітної плати видно, що дія Інструкції поширюється на всіх юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи незалежно від форм власності та організаційно-правових форм господарювання.
Крім того, з аналізу ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованнями», п.2 Порядку № 153 від 23.02.2011р. видно, що оплата днів тимчасової непрацездатності є компенсацією втрати заробітної плати, а не заробітною платою, тому обов`язкові платежі за оплату такої компенсації не відносяться до платежів, що пов`язані з виплатою заробітної плати.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оспорювана вимога Державної фінансової інспекції у Львівській області жодним чином не порушує права позивача,  прийнята у спосіб та в межах наданих органам державної фінансової інспекції повноважень.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта» «Степова» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 16 лютого 2021 року  у справі №813/2554/16 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 12.07.2021р.