Справа №588/512/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Огієнко О. О.	
Номер провадження 33/816/344/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  172-7 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

22 липня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Могиленць А. М., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 588/512/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 18.06.2021, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 
визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП; провадження в справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
прокурора – Подолінного І. А.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду, а провадження в справі закрити через відсутність складу правопорушень, оскільки письмові пояснення свідка ОСОБА_4 є неналежними доказами, так як були відібрані під час проведення службового розслідування, а у судовому засіданні він не допитувався, суд не зазначив з ким саме у неї виник реальний конфлікт інтересів, про який вона мала повідомити, судом не проаналізовані всі заперечення та зауваження на досліджені докази, постанова не містить посилань на всі докази, суд не прийняв надані нею пояснення безпосередньо в суді, лист до Тростянецької міської ради спрямований в рамках розгляду звернення, письмові докази є недопустимими, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням положень ч. 2 ст. 254 КУпАП.
Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 18.06.2021 ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 займаючи посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури та будучи суб`єктом на якого відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюються вимоги ч. 1 ст. 28 цього Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, 08.05.2020 не повідомила у визначеному законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, що виник у зв`язку зі зверненням із запитом до відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради від 08.05.2020 № 32/3-2685 вих20, а також прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів підписавши вказаний запит, чим порушила вимоги встановлені п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».
Зважаючи на те, що на момент винесення постанови суддею суду першої інстанції сплив строк накладення стягнення з дня вчинення правопорушень, то провадження в справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.
Вислухавши доводи ОСОБА_1 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила скасувати постанову судді та закрити провадження в справі через відсутність в її діях складу правопорушень, доводи прокурора Подолінного І. А., який заперечив проти апеляційної скарги, а також просив скасувати постанову судді та накласти на ОСОБА_1 стягнення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення № 34-02/217, 34-02/218 від 25.03.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, будучи суб`єктом на якого згідно п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюються вимоги ч. 1 ст. 28 цього Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, 08.05.2020 не повідомила у визначеному законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, що виник внаслідок зверненням із запитом до відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради № 32/3-2685 вих20 від 08.05.2020, а також, підписавши вказаний запит, прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги, встановлені п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- копією наказу № 15к від 17.05.2016 про призначення ОСОБА_5 на посаду начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури з 17.05.2016 та наказом № 185к від 26.07.2019 про внесення змін до документів у зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_5 та зміни прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 »;
- копією наказу Охтирської місцевої прокуратури № 10 від 07.05.2020 «Про розподіл обов`язків між працівниками Охтирської місцевої прокуратури», згідно якого на начальника Тростянецького відділу ОСОБА_1 покладено, зокрема, забезпечення представництва прокурором інтересів держави в суді на території Тростянецького району;
- копією наказу Охтирської місцевої прокуратури № 8 від 20.03.2020 «Про розподіл обов`язків між начальником та прокурорами Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, згідно якого на начальника Тростянецького відділу ОСОБА_8 покладено, зокрема, забезпечення роботи відділу щодо представництва прокурором інтересів держави в суді;
- копією книги обліку усних та письмових повідомлень про конфлікт інтересів Охтирської місцевої прокуратури, який не містить відомостей про надходження від ОСОБА_1 повідомлення щодо конфлікту інтересів, який виник через звернення до Тростянецької міської ради 08.05.2020;
- копією листа № 32/3-2685вих20 від 08.05.2020 за підписом начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Пирогової О. Т. на начальника відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради, зі змісту якого вбачається, що Тростянецьким відділом Охтирської місцевої прокуратури вивчався стан забезпечення інтересів держави в сфері дотримання земельного та іншого законодавства під час здійснення проектування та будівельних робіт, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила надати інформацію про вид будівельних робіт, які здійснюються у багатоквартирному буд. АДРЕСА_2 , перелік поданих документів на отримання паспорту будівельних робіт та інформацію про вжиті заходи для дотримання норм протипожежної безпеки про його проектуванні, дату видачі замовнику;
- копією письмових пояснень ОСОБА_4 , згідно яких у нього з ОСОБА_1 протягом двох років існують неприязні відносини, які виникли через проведення ремонтних робіт у кв. АДРЕСА_3 та іншими письмовими доказами, які також підтверджують існування конфлікту між мешканцями вказаного будинку, в тому числі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Крім того, наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями ОСОБА_1 щодо фактичних обставин правопорушень, яка категорично заперечила свою вину у вчиненні нею правопорушень, пов`язаних з корупцією, за обставин, викладених у відповідних протоколах про адміністративні правопорушення та постанові судді.
Вказані заперечення ОСОБА_1 не можуть бути узяті до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються наведеними вище та дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами.
Зокрема, відповідно ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а згідно ч. 2 цієї статті – за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Диспозиції цих статей є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.
Визначення терміну «правопорушення, пов`язаного з корупцією», про який йдеться мова у главі 13-А КУпАП міститься у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке законодавством України встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить розділ V ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема ст. 28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі – Національне агентство з питань запобігання корупції (далі – НАЗК) чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, а бланкетні диспозиції ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відсилають до ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч. 1 ст. 28 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов`язання.
Згідно примітки ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься і у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.
Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.
Як встановлено в суді першої інстанції та апеляційному суді, а також не заперечено ОСОБА_1 , між нею та іншими мешканцями буд. АДРЕСА_4 тривалий час існує конфлікт з ОСОБА_4 , який виник через проведення ремонтних робіт у кв. АДРЕСА_5 вказаного будинку, що слугувало підставою для написання мешканцями, в тому числі ОСОБА_1 , колективних звернень та скарг до різних інстанцій, органів державної влади і місцевого самоврядування з приводу дотримання будівельних та інших нормативів.
Факт неприязних відносин особисто між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 також підтверджується тим, що 02.05.2020 від останнього на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що працівник прокуратури ОСОБА_9 пошкодила конструктивні елементи пандусу на будівництві за вказаною вище адресою (лист ГУНП в Сумській області № 3769/117/01/25-2020).
Таким чином, начальник Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Пирогова О. Т., маючи приватний інтерес, який полягав у припиненні будівництва чи іншому розв`язанні конфлікту з ОСОБА_4 на її користь, а також який суперечив службовим повноваженням і реально впливав на об`єктивність (неупередженість) прийняття рішення, 08.05.2020 не повідомила у встановленому законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, що виник через звернення із запитом до відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради від 08.05.2020 № 32/3-2685 вих20, а також прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів підписавши вказаний запит.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності у неї реального конфлікту інтересів, не відповідають фактичним обставинам справи та є необгрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; брати участь у розгляді справи тощо (ч. 4, 6 Закону України «Про прокуратуру»).
Вказані положення Закону України «Про прокуратуру» кореспондуються з наказом Генерального прокурора України № 186 від 21.09.2018 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень», п. 2-4 якого визначено, що завданнями здійснення представництва в суді є захист інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (п. 2).
Представницька діяльність здійснюється шляхом: пред`явлення позовів (заяв); вступу у справи, порушені за позовами (заявами) інших осіб; ініціювання перегляду судових рішень, у тому числі у справах, порушених за позовом (заявою) іншої особи; участі у розгляді справ; участі у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справах, в яких прокурором здійснювалося представництво інтересів держави (п. 3).
Відомості щодо наявності підстав для застосування представницьких повноважень прокурор може отримувати, крім іншого, з інформації, що надходить до прокуратури від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень, звернень фізичних і юридичних осіб, депутатів усіх рівнів, громадських об`єднань та організацій (п. 4).
Таким чином, діючи неупереджено й об`єктивно, прокурор має здійснювати представництво виключно за умови встановлення наявності підстав для представництва держави в суді та за наявності порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень.
Як зазначено вище, наказом Охтирської місцевої прокуратури № 8 від 20.03.2020 «Про розподіл обов`язків між начальником та прокурорами Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури» на начальника Тростянецького відділу Пирогову O. Т. покладено, зокрема, забезпечення роботи відділу щодо представництва прокурором інтересів держави в суді.
За наявності приватного інтересу ОСОБА_1 як начальник Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, до повноважень якої належить здійснення представництва інтересів держави в суді, не могла об`єктивно оцінити наявні підстави для вжиття відповідних заходів реагування, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у відносинах з ОСОБА_4 , що склалися через будівництво нежитлового приміщення та як наслідок, реалізуючи свої повноваження при зверненні із запитом № 32/3-2685вих20 від 08.05.2020 надала перевагу своєму приватному немайновому інтересу, зумовленого особистими неприязними стосунками.
Таким чином, під час реалізації ОСОБА_1 своїх службових повноважень у відношенні ОСОБА_4 , приватний інтерес превалював над інтересами держави, внаслідок чого між приватним інтересом та службовими повноваженнями виникла суперечність, що вплинула на об`єктивність прийняття рішення (реальний конфлікт інтересів).
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 підписала лист в рамках розгляду звернення громадян не заслуговують на увагу.
Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення ОСОБА_4 не можуть братися до уваги через те, що він не був допитаний в суді, оскільки ці пояснення надані прокурору, враховані під час проведення службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 та складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідають матеріалами справи та узгоджуються з іншими доказами, а тому відсутні будь-які підстав вважати ці пояснення недостовірними чи недопустимими.
З аналогічних підстав є неприйнятними твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недопустимості наявних у матеріалах справи письмових доказів.
Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи апеляційної скарги в частині того, що протоколи про адміністративні правопорушення складені з порушенням строку, визначеного ч. 2 ст. 254 КУпАП, оскільки для складання протоколу перш за все потрібно встановити факт вчинення відповідного адміністративного правопорушення, і лише тільки після виявлення особи, яка це правопорушення вчинила, починає перебіг двадцяти чотирьох годинний строк складання протоколу, що дотримано уповноважено на те посадовою особою НАЗК.
Що стосується доводів прокурора Подолінного І. А. про накладення стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення, а згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу
Ухвалюючи рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справу строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що датою виявлення правопорушення є 12.10.2020, а не 25.03.201 – дата складання протоколів про адміністративні правопорушення з огляду на наступне.
Встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права. У зв`язку з цим тлумачення положень ч. 4 ст. 38 КУпАП не може носити довільного характеру та розумітися суто формально, зокрема, шляхом ототожнення моменту виявлення правопорушення з моментом складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, у справі «Волков проти України» (рішення від 09.01.2013) Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень».
Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження.
Згідно матеріалів справи Прокуратурою Сумської області листом від 04.09.2020 повідомлено НАЗК про те, що у ОСОБА_1 вбачається приватний інтерес пов`язаний із проведенням будівельних робіт у кв. АДРЕСА_3 (лист отриманий 10.09.2020).
Листом від 23.09.2020 офіс Генерального прокурора повідомив НАЗК про те, що начальник Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Пирогова О. Т. 08.05.2020 підписала запит до відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради про витребування інформації щодо виконання будівельних робіт та запит начальнику Тростянецького районного сектора Управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Сумській області про надання інформації щодо проведення перевірки протипожежної безпеки території та під`їзних шляхів буд. АДРЕСА_4 , в чому вбачається приватний інтерес, пов`язаний із бажанням зупинити будівельно-ремонтні роботи у квартирі, що належить ОСОБА_4 .
НАЗК листом від 24.09.2020 повідомило Сумську обласну прокуратуру про початок збору доказів щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією, передбачених ст. 172-7 КУпАП.
24.09.2020 НАЗК звернулося із запитом до Тростянецької міської ради про витребування інформації та засвідчених копій документів стосовно запитів начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Пирогової О. Т. щодо проведення перевірки виконання будівельних робіт або надання документів на виконання таких робіт за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідь на запит отримана НАЗК 08.10.2020.
24.09.2020 НАЗК звернулося із запитом до ГУНП в Сумській області про витребування інформації стосовно надходжень повідомлень стосовно протиправних дій за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідь на запит отримана НАЗК 12.10.2020.
Таким чином, саме 12.10.2020 слід вважати датою виявлення правопорушень та початку перебігу строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з цього часу до складання протоколів минуло більше чотирьох місяців і в матеріалах справи відсутня жодна інформація, яка б свідчила про те, що протягом вказаного періоду часу уповноважена на складання протоколів особа вживала ще які-небудь процесуальні дії з метою збирання доказів, що об`єктивно свідчить про виявлення правопорушень значно раніше. 
Складені відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення надійшли до суду за одинадцять днів до закінчення строку, встановленого ч. 4 ст. 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення, тому суду з об`єктивних причин не вдалося всебічно, об`єктивно і повно з`ясування всі обставини, які мають значення для вирішення справи до закінчення даного строку. 
Твердження прокурора про те, що днем виявлення вчинених правопорушень слід вважати дату складання протоколів про адміністративні правопорушення, є неприйнятними, так як вказані процесуальні рішення є документами, які фіксують факт, час і місце вчинення правопорушень. При цьому дату складання протоколу та дату виявлення правопорушення не можна ототожнювати, оскільки виявлення та фіксування правопорушень є різними юридичними фактами.
Таким чином, при складанні стосовно ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення, дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останньої.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для встановлення факту вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не проаналізовані всі її заперечення, не прийнято надані нею пояснення безпосередньо в суді, і постанова не містить посилань на всі надані докази також задоволенню не підлягають, тому рішення судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 18.06.2021 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов