ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/188/21                                                          Головуючий у І інстанції - Руденко А.В.
                                                                                                                   Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                  Губської Л.В.,
          суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,
    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини   про визнання неправомірної дії та зобов`язання вчинити дії,-

                                                            В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною дію Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини та регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Черкаській області при розгляді його скарги від 18.12.2020 щодо ненаправлення її до Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Полтавській області,   зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини направити його скаргу на розгляд до Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Полтавській області, про що повідомити його протягом 5 днів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 05.01.2021 отримав лист №Д-20257/5вих.-21 від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України за підписом регіонального представника, яким його повідомлено, що юрисдикція регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не поширюється на територію Черкаської області та рекомендовано звернутись до регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Полтавській області. Позивач вважає вказані дії протиправними, оскільки регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області зобов`язаний був перенаправити його скаргу на розгляд до належного органу, про що повідомити його протягом п`яти днів.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи права позивача не є порушеними, позаяк розгляд його скарги розпочато. 
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено, що 21.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Державної екологічної інспекції Центрального округу, проте, не отримав будь-якої відповіді, у зв`язку з чим він 18.12.2020 звернувся до Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою на протиправну бездіяльність начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу та складення на нього протоколу про адміністративне правопорушення.
05.01.2021 регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області листом №Д-20257/5вих.-21 повідомив позивача, що місцезнаходження Державної екологічної інспекції Центрального округу: 36039, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 6, тому юрисдикція регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України у Черкаській області не поширюється на територію Полтавської області та рекомендовано звернутись до регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України у Полтавській області.
22.02.2021 Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини направив Державній екологічній інспекції Центрального округу лист №4873.4/Д-20257.3/20/20.2 від 22.02.2021, в якому просив невідкладно підтвердити або спростувати з, наданням копій документів, доводи ОСОБА_1 стосовно ненадання відповіді на його заяву від 21.09.2020.
Крім того, 22.02.2021 секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листом №4903.4/Д-20257.3/20/30.2 повідомив позивача, що за результатами розгляду його скарги від 18.12.2020 розпочато перевірку і надіслано до Державної екологічної інспекції Центрального округу лист з вимогою проінформувати про результати розгляду заяви позивача від 21.09.2020. За результатами отриманої інформації буде прийнято рішення щодо вжиття додаткових заходів реагування, про що буде повідомлено.
Вважаючи, що Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини протиправно не направив скаргу від 18.12.2020 на розгляд до Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Полтавській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відсутнє порушене права позивача, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне. 
Питання реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, зокрема, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96), відповідно до статті 3 якого, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Так, згідно ч. 1 ст. 15 Закону №393/96 органи державної   влади,   місцевого   самоврядування     та     їх   посадові особи, до повноважень яких належить розгляд   заяв   (клопотань),   зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати   їх,   перевіряти   викладені   в   них факти, приймати рішення   відповідно   до   чинного   законодавства   і забезпечувати їх   виконання,   повідомляти   громадян   про   наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 20 Закону №393/96  визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
В свою чергу, відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі - Закон № 776/97-ВР) Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про, звернення громадян».
Так, підставою звернення позивача з даним позовом слугувала бездіяльність  регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області щодо ненаправлення його скарги на розгляд до належного органу, відповідно до ст. 7 Закону №393/96-ВР.
Проте, на час розгляду даної справи 22.02.2021 Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомив позивача про початок перевірки за його скаргою від 18.12.2020.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. 
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відповідно до ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
При цьому, слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 та від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для відмови у задоволені адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя                                                                                Л.В. Губська

Судді                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              А.Г. Степанюк