ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1311/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/3393/21 Категорія: 304000000 	Марцішевська О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М. 
за участю секретаря Чуйко А.В.        

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що вона звернулась до відповідача з запитом про надання публічної інформації. Запитувалася публічна інформація про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 р. у справі № 580/2317/20 позов ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, — задоволено повністю. Визнано протиправними дії Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 28.05.2020. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 28.05.2020. Зобов`язано Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалася згідно із запитом на отримання публічної інформації від 28.05.2020, про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Протиправними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких позивач зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій.
Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.
Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що мені довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду її запиту порушило її законні права, сприймалося нею, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено її стан душевної рівноваги, для відновлення якого позивачу доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.
Крім того, позивачу доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на її фізичному та моральному стані, через що вона не встигала закінчити як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в неї загострене почуття. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені її нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з яким вона змушена додатково пояснювати чому стала менш привітною, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін.
Також позивач є інвалідом II групи. Відповідно до висновку у МСЕК їй протипоказано фізичні та психоемоційні навантаження.
Також позивач хворіє на не виліковну хворобу Паркінсона, що підтверджується виписним епікризом №4348.
Моральну шкоду позивач оцінює в 54 000 грн. За кожен місяць порушеного права, у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2021 р. для працездатних осіб - 6000 грн.
Відповідач повинен був надати інформацію в червні 2020. Станом на березень 2021 р минуло 9 місяців. Таким чином, з червня 2020 по березень 2021 р. минуло - 9 місяць ( 9 місяців х 6 000 грн. = 54 000 грн.).
Отже, на підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на її користь моральну шкоду в сумі 54000 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Судове рішення мотивовано тим, що відповідь на інформаційне звернення органом місцевого самоврядування позивачу було надано, однак, як встановлено рішенням суду від 17 серпня 2020 року запит не виконано, тобто оформлено не належним чином, що само по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 180/1560/16-а (провадження N 11-1123апп19).
Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд першої інстанції вважав доведеними, що бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень викликала у позивачки негативні емоції, проте, оцінюючи мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, психологічні наслідки та стан здоров`я позивачки, відсутність доказів на підтвердження зв`язку запитуваної інформації з особистими правами позивачки, приходить до висновку, що такі негативні емоції не досягли рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.
Крім того, позивач вже зверталась до суду з приводу моральної шкоди внаслідок неналежного розгляду цього самого запиту від 28.05.2020 р. та рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради 24 листопада 2020 року 712/10219/20 задоволені її вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 1000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій вказувала, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
Апеляційні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що судом не було взято до уваги, що апелянт повторно зверталася до Черкаського окружного адміністративного суду, оскаржуючи вже не надання відповіді, а саму відповідь в якій не містилась інформація, що запитувалась.
Судом також не було взято до уваги, що апелянт повторно витратила час на судовий процес, після отриманого рішення суду, де здавалось, що порушене право апелянта було відновлено. Проте, внаслідок протиправної відповіді ОСОБА_1 зазнала нового хвилювання та переживань, зокрема в силу того, що правовий механізм не забезпечив захисту порушеного права апелянта.
Крім того, вказує, що судом першої інстанції не враховано практику Європейського суду з прав людини.
У відзиві на апеляційну скаргу представник департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради вказує, що позовна заява ОСОБА_1 не містить будь-яких доказів – фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями ВК Черкаської міської ради було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи.
Зазначає, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції зазначала, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, починаючи з червня 2020 року по березень 2021 року, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та приниженні, внаслідок чого, в неї як інваліда ІІ групи, значно погіршився стан її здоров`я, але нею не було надано доказів на підтвердження зазначеного факту, оскільки виписний епікриз, а також довідка не свідчить про погіршення її стану здоров`я, а тільки підтверджує обмеження її життєдіяльності.
Крім того, відповідь на інформаційне звернення органом місцевого самоврядування позивачу було надано, однак оформлено не належним чином, що само по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №180/1560/16-а. Крім того, позивач вже зверталася до суду з приводу моральної шкоди внаслідок неналежного розгляду цього самого запиту 28.05.2020 року та рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ВК Черкаської міської ради 24 листопада 2020 року №712/10219/20 задоволені її вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 1000 грн.
Вважає, що позивач зловживає наданим їй правом відшкодування моральної шкоди шляхом звернення до суду з метою не компенсації понесених страждань, що ніяким чином не підтверджені, а з метою збагачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказане судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 202 року у справі № 580/2317/20 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ідентифікаційний код 04061547), Департаменту архітектури та містобудування   Черкаської міської ради (18000,   м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ідентифікаційний код 38715770) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, — задоволений повністю. Визнано протиправними дії   Виконавчого комітету Черкаської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування   Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 28.05.2020.   Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Черкаської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування   Черкаської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 28.05.2020. Визнано протиправною бездіяльність   Виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо неповідомлення ОСОБА_1 про направлення її запиту від 28.05.2020 до Департаменту архітектури та містобудування   Черкаської міської ради. Зобов`язано Виконавчий комітет Черкаської міської ради та Департамент архітектури та містобудування   Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалася згідно із запитом на отримання публічної інформації від 28.05.2020, про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. 
Встановлено, що 28.05.2020 позивачка звернулася до Виконавчого комітету Черкаської міської ради із заявою щодо надання інформації про наявність на території м. Черкасивільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Листом Департаменту архітектури та містобудування  Черкаської міської ради від 02.06.2020 № 5341-2 повідомлено позивачку, що в базі відділу містобудівного кадастру та ГІС відсутній реєстр вільних земельних ділянок. Рекомендовано позивачу для пошуку вільної земельної ділянки використовувати Інтернет-ресурс   публічної кадастрової карти України. Додатково повідомлено позивачку, що інформація про наявність земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову від інформаційних ресурсів до системи містобудівного кадастру не надходили. Однак відповідачами не надано доказів надіслання відповіді на запит позивачки.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 обґрунтовувала заподіяння їй моральної шкоди порушенням департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради її прав на отримання інформації, яке було визнано рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року, зокрема права на надання відповіді на запит про надання публічної інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до вимог статті 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 302 ЦК України визначено, що право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи.
Відповідно до вимог статтей 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Закону України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав свобод і законних інтересів.
Відповідно до ст. 1 Закону «Про інформацію» інформація – це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Згідно із ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»  розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Статтею  22 Закону України  «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації»  встановлено, що особи на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня   2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Згідно зі ст. 1167 ЦК України  моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань. 
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають наведеним нормам, встановленим у справі обставинам та наявним у справі доказам.
Матеріали справи містять підтвердження, а саме постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року, якою задоволено адміністративний позов і визнано протиправними дії виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 28 травня 2020 року; зобов`язано виконавчий комітет Черкаської міської ради та департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалась згідно із запитом на отримання публічної інформації від 28 травня 2020 року про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Вказане рішення має преюдиційне значення для вирішення цивільної справи по суті, оскільки ним встановлено порушене право позивача виконавчим комітетом Черкаської міської ради та департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради.
Тобто, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідачів, які своїми діями заподіяли моральної шкоди позивачу.
Разом з тим, цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше.
Щодо змісту причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.
Вина є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди).
Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це доводити, але не зобов`язаний. Відсутність вини повинен довести відповідач.
Проте судом першої інстанції не враховано вищевикладене, а також, що рішенням суду визнано протиправними дії виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 28 травня 2020 року і зобов`язано виконавчий комітет Черкаської міської ради та Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалась згідно із запитом на отримання публічної інформації від 28 травня 2020 року про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, а відшкодування здійснюється незалежно від вини, тобто неправильно не застосовано норми статті 1173 ЦК України (згідно з якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів).
Оскільки рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року, що набрало законної сили, встановлено, що виконавчий комітет Черкаської міської ради та департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради є розпорядниками запитуваної інформації і вказаним рішенням дії відповідачів визнані протиправними, то відповідно до ст. 1173   ОСОБА_1  має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих ненаданням запитуваної інформації відповідачами.        
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2020 року за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, стягнуто на її користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн, яка завдана внаслідок неналежного розгляду цього самого запиту від 28 травня 2020 року.
Водночас як вбачається із рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року встановлено протиправність дій як виконавчого комітету Черкаської міської ради, так і департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради.
Тому, оскільки даний позов поданий до департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, діями якого також заподіяно моральної шкоди позивачу, тому є підстави для стягнення такої шкоди із відповідача.
Щодо посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №180/1560/16-а, то колегія суддів враховує, що у розглядуваній справі встановлені дещо інші обставини, а саме встановлено, що відповідь на звернення не містила запитуваної інформації, в той час як у справі №180/1560/16-а судом встановлено, що відповіді було надано, однак вони були оформлені неналежним чином.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідають вимогам закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
У свою чергу, апеляційний суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим та виправданим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 1 000 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 є особою із інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК №339621, а тому при подачі позову та апеляційної скарги була звільнена від сплати судового збору. Тому вказаний судовий збір у пропорційному розміру до задоволених вимог (1,85%) повинен бути стягнутий з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2021 року - скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкодизадовольнити частково.
Стягнути з департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської радина користь  ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.
Стягнути з департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 42 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Судді: