КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/11408/2021           
справа №201/8704/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2021 року                                                                                                         м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" про захист прав споживача та визнання права власності на грошовий вклад у порядку спадкування,-
 
встановив:
 
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на грошовий вклад у АТ КБ "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" карта/рахунок № НОМЕР_1 за договором банківського вкладу №SАМDN25000734277419 від 02 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у розмірі 16097,22 доларів США та відсотків 7264,60 доларів США.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 .
 
За життя батько уклав вказаний депозитний договір та на рахунках у банку на час смерті залишились грошові кошти.
 
Відповідно до складеного ОСОБА_2 заповіту від 04 квітня 2014 року, він заповів ОСОБА_3 квартиру, а ОСОБА_1 усе інше майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і буде належати на день смерті або на що він матиме право.
 
07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Легуєнку В.О. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інші вклади у банках.
 
Щодо вкладу за договором №SАМDN25000734277419 від 02 квітня 2013 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв`язку із відсутністю у банка інформації щодо таких правовідносин вкладника з банком.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено, вирішено:
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на грошовий вклад АТ "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за договором №SАМDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16097,22 доларів США та відсотків 7264,60 доларів США, після померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 вклад 16097,22 доларів США та відсотки 7264,60 доларів США.
Стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на користь держави судовий збір в розмірі 3737 грн.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.
 
В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не заявлялось вимог про стягнення грошових коштів, натомість суд вийшов за межі позовних вимог та ухвалив таке рішення.
 
Вказує, що боржник у зобов`язаннні був замінений на ТОВ "ФІНІЛОН", відтак банк не несе зобов`язань перед позивачем.
 
Посилається на особливості спадкування вкладу, згідно із якими якщо банку не було зроблено заповідальне розпорядження або у разі відсутності в заповіті застереження на заповідання вкладу, то вклад на загальних підставах спадкується всіма спадкоємцями, а також спадкоємцями, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Проте позивач не довів відсутності інших спадкоємців.
 
Зазначає, що згідно із рішенням суду зазначено, що суд оглянув оригінали документів по вкладу, разом з тим, як вказує скаржник, судове засіданні 12 квітня 2021 року відбулось за відсутності учасників справи і суд не міг оглянути оригінали документів.
 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала.
 
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з`явились в судове засідання.
 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Установлено, що 02 квітня 2013 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_6 укладено Договір №SАМDN25000734277419 (Вклад "Стандарт на 12 міс."), згідно із яким сума вкладу становить 100,22 долари США та банк зобов`язався нараховувати проценти в розмірі 9,75% річних. 
 
Для обліку вкладу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
 
Відповідно до даних квитанції банку від 30 вересня 2013 року на рахунок НОМЕР_1 внесено 12547 доларів США, а згідно квитанції від 15 жовтня 2013 року внесено 3450 доларів США.
 
Судом першої інстанції в рішенні вказано про огляд оригіналів договору та квитанцій, а копії квитанцій засвідчено підписом судді.
 
Відповідно до даних Договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18 листопада 2014 року), укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "ФК "Фінілон", та електронного Додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, переведено борг перед ОСОБА_2 у розмрі 16775 доларів США та 138,73 доларів США на ТОВ "ФК "Фінілон".
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть.
 
Відповідно до складеного ОСОБА_2 заповіту від 04 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №336, він заповів ОСОБА_3 квартиру у АР Крим, а ОСОБА_1 усе інше майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і буде належати на день смерті або на що він матиме право.
 
Згідно повідомлення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. від 14 січня 2020 року №5/02-14 11 травня 2017 року цим приватним нотаріусом заведена спадкова справа №5/2017 за заявою ОСОБА_1 12 червня 2017 року із заявою про прийняття спадщини також звернулась ОСОБА_3 . Відомості про інших спадкоємців відсутні.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення договору та наявність зобов`язань за ним банком установлено і спадкоємцю, який прийняв спадщину, належить право вимоги.
 
Доводи апеляційної скарги щодо заміни боржника у зобов`язанні апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
 
В питаннях заміни боржника банк апелює на те, що згода кредиторів отримана шляхом їх приєднання до умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку. При цьому визначено, що згода клієнта отримується за принципом мовчазної згоди (стаття 205 ЦК України).
 
Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
 
Зміст статті 520 ЦК України зазначає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
 
Окрім того, згідно статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Для кредитора має суттєве значення особа боржника, оскільки від цього залежить забезпечення зобов`язання такими критеріями, як платоспроможність, добросовісність та надійність контрагента.
 
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
 
Натомість із депозитного договору не убачається, що сторони також керуються згаданими вище умовами та правилами, на які посилається скаржник.
 
Окрім того, форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначена у статті 521 ЦК України, відповідно до якої форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
 
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
 
З огляду на викладене, беручи до уваги, що договір між сторонами укладено у письмовій формі, який містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не застосовні до правовідносин сторін у цій справі.
 
Доводи скарги щодо відсутності заповідального розпорядження та щодо відсутності в заповіті застереження на заповідання вкладу не спростовують законності вимог спадкоємця.
 
Відповідно до статті 1228 ЦК України:
1. Вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).
2. Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
3. Заповіт, складений після того, як було зроблене розпорядження банку (фінансовій установі), повністю або частково скасовує його, якщо у заповіті змінено особу, до якої має перейти право на вклад, або якщо заповіт стосується усього майна спадкодавця.
 
Із зібраних у справі доказів не убачається обставин і підстав, за яких ОСОБА_1 не мав би права на спадкування вкладу. Договір вкладу не містить заповідального розпорядження, заповіт складено після укладення договору, а питання наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, підлягає розв`язанню тільки у разі встановлення відповідних обставин. За повідомленням приватного нотаріуса інших осіб, ніж вказано у заповіті, не установлено.
 
Щодо доводів скарги в тій частині, що суд не міг оглянути оригіналів документів в судовому засіданні 12 квітня 2021 року, оскільки таке відбулось за відсутності учасників справи, то такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи. У справі проведено ряд інших судових засідань, судом посвідчено копії документів з оригіналів, а наявність правовідносин між сторонами на підставі договору банківського вкладу №SАМDN25000734277419 від 02 квітня 2013 року банком не спростовується. В рішенні суду не вказано, що оригінали документів оглядалися саме 12 квітня 2021 року.
 
Окрім того, такі оригінали наявні в матеріалах справи та судом апеляційної інстанції досліджені в ході судового розгляду.
 
Разом з тим, підставними є доводи скарги в частині виходу суду за межі позовних вимог.
 
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
З вимог позовної заяви не убачається, що позивач просив суд про стягнення грошових коштів, а відтак з мотивувальної та резолютивної частини рішення підлягає виключенню відповідні висновки та резолюція суду про стягнення грошових коштів.
 
Оскільки апеляційним судом рішення суду фактично залишено в силі відповідно до змісту заявлених вимог, то питання щодо розподілу судових витрат на наслідками розгляду апеляційної скарги не вирішується.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду висновки щодо вирішення питання про стягнення із Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 вкладу 16097,22 доларів США та 7264,60 доларів США відсотків.
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга па постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                  В.В. Соколова