ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6730/21 Справа № 210/7031/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 
відповідач-Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивачаОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року, ухваленого суддею Ступаком С.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час працював на Приватному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», з 12 серпня 1984 року по 20 квітня 1993 року електрогазозварником в цеху №2 Управління залізношляхового транспорту, та з 22 березня 2004 року по 24 жовтня 2017 року працював електрогазозварником, гірничим майстром у підземних умовах, механіком підземної дільниці механічної служби, механіком підземної дільниці, а потом нарізній дільниці на шахті Орджонікідзе. 24 жовтня 2017 року на підставі ст.38 КЗпП України він звільнився з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. 
Позивач зазначив, що, працюючи на підприємстві відповідача підпадав під дію шкідливих факторів: пилу, шуму які мають місце при виконанні основних технологічних операцій. Вище зазначені факти підтверджуються Актом Форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 23 червня 2017 року та трудовою книжкою виданою на ім`я Позивача. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання. 
У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивачу рішенням МСЕК від 30 жовтня 2017 року первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності безстроково, на повторному перегляді МСЕК від 11 грудня 2020 року комісією встановлено йому вже 65 % втрати працездатності – 60% по ХОЗЛ та 5% по туговухості та третя група інвалідності, безстроково.
У зв`язку з наявністю професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, його систематично турбує задишка, навіть при мінімальному фізичному навантаженні, навіть іноді і у стані спокою, його турбує постійний кашель то сухий то з мокротинням. Позивача зазначив, що у нього знизився слух на обидва вуха, часто відчувається у вухах шум, періодичний біль, періодичні перебої у роботі серця. Постійні курси лікування, рекомендації лікарів, спеціалістів медико-соціальної комісії та стан його здоров`я змушують його постійно лікуватися. Це негативно впливає на психоемоційний стан здоров`я Позивача. 
Просив суд стягнути на його користь 200 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків  задоволені частково. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 95 000 (дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. 
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір 950 (дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить змінити судове рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди до заявлених у позові вимог. 
При цьому, скаржник, посилаючись на обставини, викладені у позові, вказує на те, що судом не враховано той факт, що 18 травня 2017 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини йому встановлено два професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першо-другої стадії та нейросенсорна приглухуватість першого ступеня, що неодноразові курси лікування не покращили стан його здоров`я, оскільки рішенням МСЕК від 03 жовтня 2017 йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності безстроково, а на повторному переогляді МСЕК 11 грудня 2020 року комісія встановила вже 65% втрати працездатності – 60% по ХОЗЛ та 5% по туговухості і третю групу інвалідності, і знову безстроково. Вважає, що суд не врахував той факт, що його визнано інвалідом 3-ї групи по профзахворюванням, тому вважає, щ наведені ним доводи є безумовною підставою для зміни рішення суду в частині збільшення розміру моральної шкоди до заявлених у позові вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , Відповідач Прат «ЦГЗК», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданої на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , останній з 12.09.1984 року по 20.04.1993 року працював на посаді водія автомобіля, ЦПА, КДГМК «Криворіжсталь», з 07.03.2002 року по 01.11.2002 року працював електрозварником УЗТ Криворізького «ЦГЗК», з 01.06.1993 року по 03.11.1993 року підземний електрогазозварник ручного зварювання «Кривбасрудоремонт»; з 10.11.1993 року по 04.07.1995 року електрогазозварник ШУ «Октяберська» ВО «Кривбасруда», з 05.07.1995 року по 16.06.2001 року електрогазозварником АТ «Центрошахтострой», з 22.03.2004 року по 01.07.2004 року електрогазозварником ш. ім. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», з 01.07.2004 року по 14.03.2005 року майстер гірничий ш. ім. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», з 14.03.2005 року механіком підземної дільниці механічної служби №6 ш. ім. Орджонікідзе з повним робочим днем в підземних умовах, 24.10.2017 року звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, за ст.38 КЗпП України. (а.с. 6-9)
Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23 червня 2017 року, Позивач, працюючи в підземних умовах шахти імені Орджонікідзе механіком підземної нарізної дільниці №5, здійснював контроль за безперебійною та технічно правильною експлуатацією устаткування і механізмів на дільниці. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимі експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму.
Згідно пункту 17 вказаного Акту причини виникнення професійного захворювання, є пил переважно фібро генної дії: вміст пилу з вмістом кристалічного діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 2,9 рази перевищує ГДК (5,82 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общая санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны» Шум: еквівалентний рівень звуку в дБА: 92 при гранично допустимому до 80 згідно ДСН 3.3.6.037-99. 
Відповідно до п.14 акту «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 23 червня 2017 року позивачу встановлено діагноз : «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) Легенева недостатність другого ступеня. J44. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху)». (а.с. 10-11)
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, складеним ДУ «Українським Науково-дослідним інститутом промислової медицини» від 18.05.2017 року, протокол №599, встановлено, що згідно Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3/2052 від 21.05.2015 року, виданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровські області, де зазначено, що працюючи підземником механіком «ЦГЗК» наражався на дію: шуму та пилу, показники яких перевищували ГДР. Внаслідок шкідливих умов праці Позивач отримав професійне захворювання. ( а.с.17-18)
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, складеним ДУ «Українським Науково-дослідним інститутом промислової медицини» від 29.10.2020 року №1785, встановлено, що внаслідок шкідливих умов праці Позивач отримав професійне захворювання. ( а.с.16)
У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач, 03.10.2017 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі- МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності – 30 % внаслідок професійних захворювань, з яких 25 % - по ХОЗЛ, 5 % по туговухості з 18 вересня 2017 року безстроково, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12ААА № 046190. (а.с.12)
Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12ААА № 079432 на повторному перегляді МСЕК від 11 грудня 2020 року комісією встановлено ОСОБА_1 вже 65 % втрати працездатності – 60% по ХОЗЛ та 5% по туговухості та третя група інвалідності, безстроково. (а.с. 13)
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався нормами статей ст.ст.153, 173, 237-1, КЗпП, України,  ст.ст.23, 1167 ЦК України й виходив з того, що відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , оскільки професійні захворювання отримані ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача,де порушувалися норми з безпеки праці.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак погоджується також із доводами позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. 
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.
Між тим, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим і у цій частині погоджується із доводами позивача ОСОБА_1 .
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Виходячи з обставин справи, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача у виникненні у позивача двох професійних захворювань, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань ОСОБА_1 , які спричинені втратою здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, вперше у 2017 році – 30% безстроково, в подальшому з 11.12.2020 року ступінь втрати професійної працездатності збільшився до 65% і встановлена третя група інвалідності, безстроково , тривалий стаж роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та, беручи до уваги той факт, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач внаслідок втрати здоров`я, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 95 000 грн. до 200 000 грн.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 200 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 3000 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (2000 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача   ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року в частині розміру моральної шкоди, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 95 000 (дев`яноста п`яти тисяч) грн. до 200 000 (двохсот тисяч) грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання позивачем апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 3000 грн. (трьох тисяч гривень). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: