22-ц/804/1979/21 
                                                                                263/4568/20 
                                               
Єдиний унікальний номер 263/4568/20
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/1979/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

08 вересня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Пономарьової О.М., Попової С.А.,
     за участю секретаря Лазаренко Д.Т.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза»,
третя особа - ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 червня 2021 року, у складі суду Іванця О.Д., повний текст якого складено 15 червня 2021 року, у цивільній справі про витребування майна та зобов`язання його повернути, -
в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
14 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» (надалі ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза»), третя особа: ОСОБА_3 про витребування майна та зобов`язання його повернути.
Позовна заява мотивована тим, що 24.07.2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за наслідками якої позивачу були завдані тілесні ушкодження, а автомобіль «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував на підставі генеральної довіреності, був технічно пошкоджений. Без його згоди та відома транспортний засіб був евакуйований працівниками поліції з місця ДТП і направлений на зберігання до відповідача ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза». 
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.02.2020 року, який набрав чинності, винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнано обвинуваченого ОСОБА_4 та скасовано арешт транспортного засобу «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Після набрання вироком законної сили, він звернувся до відповідача з вимогою про повернення транспортного засобу, але останній заявив про необхідність оплати послуг евакуатора та вартості зберігання автомобіля на майданчику у загальній сумі 15130,00 грн.
Вважає вимоги відповідача безпідставними, так як він не давав згоду на передачу транспортного засобу відповідачу та не укладав із ним будь-які договори про надання послуг. Здійснюючи захист порушених прав, позивач посилаючись на положення ст.ст. 936-937 ЦК України та ст. 977 ЦК України, просив витребувати у відповідача  та повернути йому автомобіль «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є помилковим, оскільки між сторонами не укладався договір зберігання автомобіля, відповідно до вимог 936, 937, 977 ЦК України. Правовідносини, які склались  між сторонами необхідно захистити шляхом застосування положень ст. ст. 387, 1212 ЦК України, проте, позовна заява не містить таких посилань, що виключає можливість вирішення спору. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.
Суд першої інстанції помилкового зазначив, що за відсутності між сторонами договірних відносин, припинення дії, яка порушує право позивача, можливе лише при застосуванні ст.ст.387, 1212 ЦК України, проте позовна заява не містить таких підстав. 
Позивач вказав, що зазначення конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Крім того, в позові він зазначив ст.ст. 936-937, 977 ЦК України, оскільки відповідач наполягав на тому, що між сторонами склались договірні відносини, а саме договір зберігання автомобіля.
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.  
Представник відповідача ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» в суд апеляційної інстанції не з`явився,  про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його заява.
Третя особа ОСОБА_3 в суд апеляційної інстанції не з`явився,  про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено хоча і повно, проте висновки зроблено помилкові.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Згідно довіреностей, посвідчених приватними нотаріусами Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, серії НВА №161363 від 27.10.2016 року, дійсної до 27.10.2019 року, та  довіреності серії НОВ №132507 від 23.10.2019 року, дійсної до 23.10.2022 року, реєстраційні номери №2061 та №4290, відповідно, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатись (експлуатувати, продати, обміняти, здавати в оренду, заставляти, тощо) належним йому транспортним засобом марки Chevrolet-Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 .(а.с.6, 7)
З матеріалів кримінального провадження №12017050770002158 від 25.07.2017 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 , який 24.07.2017р. о 21:40 год. керував належним ОСОБА_3 автомобілем «Chevrolet-Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 є потерпілим у ДТП. Постановою слідчого від 25.07.2017 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом. (а.с.118 кримінального провадження) 
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.07.2017 року на автомобіль «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладено арешт та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 (а.с. 119 кримінального провадження). 
З розписки ОСОБА_1 від 02.06.2018 р. про отримання особистих речей вбачається, що останній обізнаний про знаходження з 25.07.2017 р.  автомобіля «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику тимчасового тримання аварійних транспортних засобів ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза», претензій матеріального та морального характеру по зберіганню ТЗ та майна і до його комплектності не має. Позивач залишив на зберігання ключі від транспортного засобу. З прейскурантом цін по зберіганню та евакуації ТЗ ознайомлений (а.с.40,41).
З рахунку №б/н від 21.02.2020 р.,  виданого ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза» вбачається, що ОСОБА_1 виставлено рахунок де зазначено вартість послуг аварійного комісара по евакуації ТЗ «Chevrolet-Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 з місця ДПТ 25.07.2017 - 1000 грн. та стоянки з 25.07.2017 по 21.02.2020 - 14130,00 грн. згідно вартості послуг затверджених наказом директора ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза» від 03.01.2017 р. (а.с. 10,76). 
Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов висновків, що оскільки між сторонами відсутні відносини за договором зберігання, припинення дії, яка порушує  право позивача можливе лише  при застосуванні ст.387, ст.1212 ЦК України, на які останній в позові не послався, а тому його вимоги не підлягають задоволенню.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З матеріалів справи  вбачається, що автомобіль «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП було поміщено на майданчик тимчасового тримання аварійних транспортних засобів ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза».
         Згідно п.2 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом від 27.08.2010  N51/401/649/471/23/125 Генеральної Прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБ України, ВС України, ДСА України, у ході дізнання, досудового слідства і судового розгляду у кримінальних справах слідчий,  працівник органу дізнання, прокурор на підставі відповідного  процесуального  рішення,  у  тому  числі постанови або ухвали суду, зобов`язані вилучати речові докази.
     Відповідно абзацу четвертого п.13 вказаної Інструкції витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів,  цінностей та іншого вилученого  майна,  несе  орган,  на  зберіганні   якого знаходиться вилучене майно.  У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи,  підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.07.2017 року за клопотанням слідчого накладено арешт на автомобіль «Chevrolet-Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 , передбачені обмеження в його користуванні, шляхом передачі на відповідальне зберігання ОСОБА_3 (а.с. 119 кримінального провадження). 
Позивач, обізнаний, що речовий доказ - автомобіля  «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться не за місцем збереження, визначеним слідчим суддею, не порушував питання, щодо переміщення транспортного засобу.
Позивач, переконавшись в належності умов збереження автомобіля  «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що свідчить його розписка від 02.06.2018 року, залишив ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза» і ключі від вказаного автомобіля. (а.с.40)
Згідно положень ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно ч.3 ст.937 ЦК України прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.
У відзиві на позовну заяву,  представник відповідача ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза» Хартинов Б.Б., визнав знаходження на зберіганні автомобіля  «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відносно якого слідчим відділом національної поліції не було з установою укладено договір про відповідальне збереження, тому ОСОБА_1 було запропоновано забрати пошкоджений автомобіль, оплативши вартість евакуації автомобіля з міста ДТП, проте останній відмовився від пропозиції.  
02.06.2018 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами  зберігання та евакуації авто в ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза», що письмово засвідчив, проте вартість отриманих послуг до теперішнього часу не оплатив. Незважаючи на те, що автомобіль  «Chevrolet-Lacetti» знаходиться  на зберіганні з 24.07.2017 року, позивачу  запропоновано сплати вартість зберігання з 02.06.2018 року по 31.08.2020 року, тобто з дати, коли він написав розписку та визнав належне виконання послуги по зберіганню його транспортного засобу.
З аналізу наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, що між сторонами відсутні договірні відносини, передбачені вимогами ст.ст.  936, 937, 977 ЦК України, на які послався позивач.
Згідно положень ст. 942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну.
Частиною 3 ст.947 ЦК України передбачено, що при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, та вказане визнано позивачем ОСОБА_1 , що йому пропонували забрати автомобіль від відповідача, який до 02.06.2018 року здійснював збереження майна без оформлення будь яких договорів.
Проте 02.06.2018 року позивач ОСОБА_1 письмово засвідчив, що автомобіль  «Chevrolet-Lacetti» знаходиться на збереженні у відповідача і що він ознайомлений з розцінками наданих послуг. 
Те, що автомобіль  «Chevrolet-Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 не був  переміщений на збереження до особи, визначеної слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Маріуполя у постанові від 27.07.2017 року, свідчить про узгодження сторонами істотних умов договору(конклюдентні дії).
З огляду на вказане твердження позивача, що між ним та відповідачем не укладено договору зберігання є непереконливим.
Відповідач не звертався до суду з зустрічними  вимогами про стягнення з позивача витрат, здійснених ним при зберіганні речі, тому вказане питання колегією суддів апеляційної інстанції не розглядається.
В той же час колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з причини посилання не на ті правові норми.
У постанові від 04.12.2020 року у справі №917/1739/17 ВП ВС зазначила, що «правові підстави позову – це зазначена в позовній заяві нормативно-правова  кваліфікація обставин,  якими позивач обґрунтовує свої вимоги.  При цьому незгода суду з наведеними в позовній заяві  правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі…», (аналогічний висновок щодо обов`язку суду з надання правової кваліфікації відносин сторін викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц).
Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).
У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
Тож посилання позивача у позовній заяві на норми, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є частково обґрунтованими. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне й необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі та постановлено нове про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав невиконання умов договору зберігання.
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Повний текст постанови виготовлено 13 вересня 2021 року.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 червня 2021 року – скасувати та постановити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» про витребування майна та зобов`язання його повернути - залишити без  задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         О.М. Пономарьова

          С.А. Попова