УХВАЛА

05 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 480/2894/20
адміністративне провадження № К/9901/15732/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Єресько Л.О., Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі №480/2894/20 за позовом Сумського обласного центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Охтирська міськрайонна філія Сумського обласного центру зайнятості звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, у якому просила:

-  визнати дії Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області щодо невиконання наказу Господарського суду Сумської області у справі №920/203/19 від 17 травня 2019 року протиправними;

-  зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області повторно розглянути заяву Охтирської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості про виконання наказу Господарського суду Сумської області у справі №920/203/19 від 17 травня 2019 року.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 замінено первинного позивача у справі - Охтирську міськрайонну філію Сумського обласного центру зайнятості, належним позивачем - Сумським обласним центром зайнятості.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року,  у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 28 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року  та змінити рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №480/2894/20 й визнати правомірними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області щодо повернення наказу господарського суду Сумської області від 17 травня 2019 року.   

Верховний Суд ухвалою від 20 травня 2021 року залишив касаційну скаргу без руху, встановивши скаржнику строк у десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду документу про сплату судового збору. 

На виконання цієї ухвали Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області надіслало на адресу суду платіжні доручення від 19 травня 2021 року №223 на суму: 4204 грн та від 10 червня 2021 року №268 на суму: 4204 грн.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №480/2894/20 була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності  обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З урахуванням зазначеного, Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області вказує, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки  наявні проблемні питання у тлумаченні судами положень частини другої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Проте, таке обґрунтування не є достатнім у розумінні пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
 
Так, скаржником не зазначено в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, розгляд яких надав би нового, уніфікованого розуміння застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола осіб.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Суд наголошує, що з огляду на те, що поняття фундаментального значення справи є оціночним, воно потребує належного обґрунтування з боку скаржника. Сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі, без відповідного підкріплення прикладами/доказами, не дає підстав для відкриття касаційного провадження.

Відтак, Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області у касаційній скарзі належним чином не обґрунтувало підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають перегляду в касаційному порядку.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Одночасно, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку перебуванням у відпустці головуючої судді Мартинюк Н.М. (наказ від 17 травня 2021 року №83-кв), розгляд цієї скарги відбувся по виходу судді з відпустки. 

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі №480/2894/20 за позовом Сумського обласного центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
Л.О.     Єресько
А.В.     Жук,
Судді Верховного Суду