Ухвала
іменем України 
12 липня 2021 року
м. Київ
справа № 723/1427/17
провадження № 51-2973ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 й інших, 
встановив:
Сторожинецький районний суд Чернівецької області вироком від 20 листопада 
2020 року засудив
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацевлаштованого, раніше судимого вироком Заставнівського районного суду від 10 серпня 2015 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу,
за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2015 року, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 
У строк відбуття покарання ОСОБА_4 зараховано період його перебування під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат і долю речових доказів.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2021 року зазначений вирок залишив без зміни.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судових рішень щодо яких у цьому кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції не оскаржено.
Судом ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні за попередньою змовою групою осіб, умисно, повторно, таємно, шляхом проникнення до приміщення злочину проти власності на території Вижницького району Чернівецької області.
Так, 10 січня 2017 року близько 23:00 ОСОБА_4 умисно, повторно, 
з корисливих мотивів, спрямованих на викрадення чужого майна, за попередньою змовою із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на автомобілі марки ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , прибув до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 . Після чого ОСОБА_6 шляхом пошкодження вхідних дверей проник до приміщення магазину, а він залишився на вулиці для попередження спільників про наближення сторонніх осіб. Таким чином, засуджені таємно викрали майно ОСОБА_9 , спричинивши останньому майнову шкоду на суму 4342,25 грн. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючисьна істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 185 КК, вину засудженого не доведено, а тому він підлягає виправданню. Вказує на те, що вирок було оголошено без повідомлення учасників процесу, а потерпілий ОСОБА_9 не був допитаний під час досудового розслідування та судового розгляду. Також зазначає, що не було проведено товарознавчої експертизи для встановлення вартості викраденого майна потерпілого, а сам потерпілий не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому майнової шкоди. 
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. 
Тому неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Твердження сторони захисту про відсутність у діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, є необґрунтованими та спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення.
Як убачається з копій судових рішень, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3
ст. 185 КК ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах. 
Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі заяви потерпілого 
ОСОБА_9 , який повідомив, що в ніч з 10 на 11 січня 2017 року з належного йому магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 було викрадено товар на суму 4342,25 грн; показань засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили, що ОСОБА_4 за попередньою змовою з ними 10 січня 2017 року брав участь у викраденні товару з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і його роль полягала в спостереженні за навколишньою територією; протоколу слідчого експерименту, відповідно до якого засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, як вони потрапили до магазину та дії ОСОБА_4 у цей час.
Зазначені показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою,                       а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав не довіряти їм немає.
Зібрані у справі докази отримано в порядку, визначеному законом, вони повністю узгоджуються між собою, а тому місцевий суд правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, повторно з проникненням у приміщення і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК. 
Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог 
ст. 404 КПК розглянув апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженого на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді на доводи, наведені в скарзі, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям ОСОБА_4 , та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, умотивувавши ухвалення такого рішення.
Підстав для виправдання засудженого, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, колегія суддів не убачає. 
Твердження захисника про те, що вирок районного суду було оголошено без учасників кримінального провадження, є безпідставними, оскільки з вироку убачається, що засуджені, захисники, потерпілі, представники потерпілих були присутніми під час слухання справи. В судовому засіданні надавали показання, в яких повністю підтвердили обставини, викладені в обвинуваченні, заявляли цивільні позови, які просили задовольнити. Слід також зауважити, що копію вироку ОСОБА_4 отримав, а тому Суд не вбачає порушень норм ст. 376 КПК, на які посилається сторона захисту.
Що стосується доводів захисника в касаційній скарзі про те, що належним чином не встановлено розміру матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки, на його думку, розмір матеріальних збитків мав бути визначений шляхом проведення товарознавчої експертизи, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження за скаргою та вимогах процесуального закону.
Так, згідно з ч. 1 ст. 242 КПК експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Не є порушенням процесуального закону те, що суд визнав доведеною вартість викраденого майна без висновку експерта, оскільки закон не вимагає доведення цієї обставини певним видом доказів.
Посилання захисника в цьому випадку на ст. 242 КПК є недоречним, оскільки елементом складу інкримінованого злочину є вартість викраденого майна, а не матеріальні збитки.
В окремих кримінальних провадженнях для встановлення розміру матеріальних збитків не потрібні наукові, технічні або інші спеціальні знання, а достатньо загальновідомих і загальнодоступних знань для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, про найменування викраденого товару та його вартості (наприклад, щодо вартості викраденої безпосередньо з магазину роздрібної торгівлі товарної продукції, на яку є роздрібна ціна, чи проведення інших арифметичних розрахунків тощо).
Як свідчать матеріали провадження за скаргою, предметом злочину є цигарки, ваучери поповнення мобільного рахунку, запальнички та гроші в сумі 254 грн, тому 
у слідчого не було підстав для призначення відповідної експертизи, оскільки інформація про вартість викрадених товарів є загальновідомою та загальнодоступною і спеціальних знань не потребує.
Крім того, з копій судових рішень вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 у своїй заяві повідомив про викрадення з належного йому магазину цигарок, ваучерів поповнення мобільного зв`язку, запальничок та грошей на загальну суму 4342,25 грн, а також зазначав, що шкоду засудженими йому відшкодовано повністю і претензій він до них не має.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18, провадження № 51-10433кмо18), обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Обираючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд урахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки злочину, який відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких; дані про особу винного, який є раніше судимим, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої обставини — рецидив; думку потерпілого. 
Покарання, призначене засудженому відповідно до вимог статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, судові рішення не суперечать статтям 370, 419 КПК, істотних порушень кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року щодо 
ОСОБА_4 й інших.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                     ОСОБА_3