ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/390/21  Номер провадження 22-ц/814/1992/21	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Чумак О.В.
суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.
розглянула в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., у справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2021 року АТ «Акцент Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.07.2018 року у розмірі 15010,18 грн. станом на 08.12.2020 року, яка складається з: 10185,84 грн. - заборгованості за кредитом та 4824,34 грн. - заборгованості за відсотками. 
В обґрунтування вимог позивач вказав, що АТ «Акцент Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент Банк», відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року. 
16.07.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. 
На підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.
Банк на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг.
АТ «Акцент Банк» свої зобов`язання з договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 08.12.2020 року має заборгованість 15010,18 гривень, яка складається з наступного: 10185,84 гривень - заборгованість за кредитом; 4824,34 гривень - заборгованість за відсотками.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Акцент Банк». 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року позов Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк», місцезнаходження: 49074 м. Дніпро, вул. Батумська,11, код ЄДРПОУ 14360080, заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.07.2018 року у розмірі 7587,96 гривень та судові витрати у розмірі 1062,56 гривень .
В задоволенні інших вимог позивачу відмовлено. 

З цим рішенням місцевого суду не погодився позивач АТ «А-Банк», оскарживши його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі представник банку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь банку судові витрати. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідач підписавши Анкету-заяву приєдналась до Умов і правила надання банківських послуг та зобов`язалась регулярно знайомитися зі змінами до них на сайті Банку. 
Розрахунком заборгованості підтверджено, що відповідачка користувалась кредитними коштами, тому ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг в А-банку та погодилась з ними.
Суд безпідставно відмовив у стягненні процентів, оскільки відповідачка користувалася кредитними коштами, погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву, а також підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко обумовлені всі умови кредитування, строки та процентна ставка.
Також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у стягненні простроченого тіла кредиту. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Мирко Р.О. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення місцевого суду, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 1 ст. 369 цього Кодексу - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням поданого відзиву, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Суд першої інстанції правильно встановив, що згідно статуту Акціонерне товариство „Акцент-Банк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк".
Як вказав у позовній заяві АТ «Акцент-Банк», 16.07.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. 
На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.07.2018 року, яка підписана сторонами, відповідач ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що згідна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, що розміщені на офіційному сайті Банку https://abank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6).
Згідно розрахунку банку, станом на 08.12.2020 року заборгованість позичальника за вказаним договором складала: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 10185,84 гривень: залишок заборгованості за тілом кредиту - 7587,96 гривень, залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) - 2597,88 гривень; загальний залишок заборгованості за процентами - 4824,34 гривень: залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість - 4453,86 гривень, залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість - 370,48 гривень (а.с.5).
В матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний представником банку та відповідачем (а.с.6- зворот - 7).
На виконання ухвали суду про витребування доказів позивач надав довідку за лімітами, згідно якої: кредитний договір №б/н від 16.07.2018 року по 12.05.2021 року, розмір 10000 гривень (а.с.68); банківську виписку ОСОБА_1 за період з 16.07.2018 року по 12.05.2021 року, із якої встановлено, що позичальник використовувала кредитні кошти, а також здійснювала часткове поповнення карти (а.с. 66-67).
На обґрунтування позову банк надав також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", які не підписані відповідачем (а.с.7- зворот-12).

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 7587,96 грн. та відмовляючи у задоволенні простроченого тіла кредиту та процентів, суд першої інстанції виходив із того, що Тарифи банку, Умови і правила надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредит не є складовими кредитного договору, оскільки Тарифи та Умови не підписані відповідачем, а Паспорт споживчого кредитування носить інформаційний та ознайомлювальний характер, та передує укладенню договору між сторонами на прийнятних умовах.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача https://abank.com.ua/terms  можуть змінюватися самим АТ «Акцент-Банк», тобто кредитор може додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Акцент-Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Акцент-Банку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Акцент-Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Також є правильними висновки суду першої інстанції про те, що додані до позову АТ «Акцент-Банк» Умови та Правила надання банківських послуг в Акцент-Банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Крім того, місцевий суд правильно послався на те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що також підтверджується постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім цього, місцевим судом надано правильну правову оцінку Паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачкою 16.07.2018 р., оскільки він носить інформаційний та ознайомлювальний характер, зокрема, в ньому надається наступна інформація: 
1. Інформація про контактні дані кредитодавця; 2. Інформація та контактні дані кредитного посередника: 3. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; 4. Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; 5. Порядок повернення кредиту; 6. Додаткова інформація; 7. Інші важливі правові аспекти ( а.с. 65). 
Найменування розділу 3 "Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача" свідчать про те, що споживач бажав замовити споживчий кредит, а у Паспорті йому пропонуються певні умови на його розсуд, які влаштують при подальшому укладенні договору.
На це також вказує посилання у розділі 7 "Інші важливі правові аспекти" про те, що споживач має право безкоштовно отримати копію проекту договору про споживчий кредит у письмовій чи електронній формі за своїм вибором; умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Зі свого боку, відповідач підписала Паспорт споживчого кредитування, зокрема, із надрукованою вказівкою про те, що підтверджує отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі і у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.
Отже, місцевим судом надано правильну оцінку Паспорту споживчого кредитування, який з огляду на його зміст не є кредитним договором із узгодженими умовами, а носить лише інформаційний та ознайомлювальний характер та передує укладенню договору між сторонами на прийнятних умовах, а дії банку цілком відповідають положенням Закону України "Про захист прав споживачів" про ознайомлення споживача перед укладенням договору з умовами кредитування (реальна процентна ставка, подорожчання кредиту, сукупна вартість кредиту тощо), що є підготовкою до укладення договору, та не підміняє сам договір.
Крім цього, у Паспорті споживчого кредитування, який підписаний відповідачкою, зазначено, що викладена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 01.01.2019 року тобто менше ніж пів року з дня підписання анкети-заяви.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту не підтверджує домовленості АТ "А-БАНК" та ОСОБА_1 про істотні умови кредитного договору, оскільки містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. У ньому відсутні дані щодо фактичного ліміту, річна процентна ставка обчислена на основі припущення, а умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті і залежатимуть від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача.
Також зі змісту цього Паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Як убачається з матеріалів справи, підписана відповідачем Анкета-заява від 16.07.2018 р. не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору.
Враховуючи, що Паспорт споживчого кредит, підписаний відповідачкою, носить інформаційний характер, та була актуальною лише до 01.01.2019 р.; матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, вказана у ньому інформація не є доказом підтвердження конкретних умов кредитування.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Тарифи банку, Умови і правила надання банківських послуг та вищевказаний Паспорт споживчого кредитування не є складовими кредитного договору, які не підтверджують розмір заборгованості відповідача перед банком.
Водночас, районний суд правильно зазначив, що кредитний договір фактично є укладеним, оскільки банком підтверджено факт надання відповідачці кредитних коштів, якими вона фактично користувалась, що підтверджується Випискою про рух коштів по картрахунку відповідачки.
З огляду на наведене, а також враховуючи, що фактично отримані та використані нею кошти у добровільному порядку банку не повернуті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 7587,96грн.
Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка є складовою його повної вартості, однак не є фактично отриманою у борг позичальником, і розрахована відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які не являються частиною кредитного договору б/н від 16.07.2018 року, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі №293/599/19-ц.
Вищенаведене свідчить про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по інших її складових частинах, таких як прострочене тіло кредиту окрім заборгованості за поточним тілом кредиту, яка згідно наданого банком розрахунку заборгованості становить 7587,96 гривень (а.с. 5).
Крім цього, суд першої інстанції вірно зазначив, що заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2597,88 гривень, які позивач прохав стягнути з відповідача, та вказані у наданому банком розрахунку (а.с.5) є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 16.07.2018 р. в розмірі 7587,96 грн. та відмову в задоволенні іншої частини позову.
Доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків місцевого суду не спростовують, оскільки зводяться до незгоди з ухваленим рішенням.
Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права; узгоджується з правовими висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 293/599/19-ц, та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
З огляду на положення ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді:                                                  Т.О.Кривчун

Ю.В.Дряниця