ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року 

справа № 2-1951/11		
провадження № 22-ц/821/1670/21		
категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Єльцова В. О., Нерушак Л. В., 
секретаря - Винник І. М., 
учасники справи: 
скаржник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міського управління міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у складі головуючої судді Кондрацької О. В., повний текст ухвали складено 25 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ).
У приведеній скарзі порушено питання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця які полягають у накладенні арешту на карткові рахунки, призначені для отримання пенсії та заробітної плати та зобов`язанні державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) у зведеному виконавчому провадженні № 46090991 зняти арешт з коштів на рахунку зі спеціальним призначенням, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_3 .
Мотивація скарги зводиться до того, що він є учасником бойових дій та має статус інваліда війни Збройних сил України 2 групи, у зв`язку з чим отримує пенсію на картковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» з цільовим призначенням для отримання виплат Пенсійного фонду України.
Крім того, скаржник працює та отримує заробітну плату на картковий рахунок, відкритий АТ «Райфайзен Банк Аваль» та АТ КБ «Приватбанк» з цільовим призначенням для отримання заробітної плати.
На початку березня 2020 року йому стало відомо, що карткові рахунки заблоковано на підставі постанови державного виконавця ЦВ ДВС м. Черкаси ЦМ УМЮ (м. Київ). 11 березня 2021 року він звернувся із заявою до ЦВ ДВС м. Черкаси ЦМ УМЮ (м. Київ), в якій повідомив, що наявні в нього карткові рахунки призначені для отримання пенсії та заробітної плати, що є єдиним джерелом його існування, та просив повідомити причину їх блокування. 
02 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку отримав відповідь від 22 березня 2021 року № 3375/19.25-35/14624, зі змісту якої вбачається, що на виконанні у ЦВ ДВС м. Черкаси ЦМ МУЮ МЮ (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 46090991 про стягнення з ОСОБА_1 коштів, яке складається з: ВП 59369566, виконавчий лист № 2-1951/11; ВП 44748741, виконавчий лист № 711/9299/13-ц; ВП 45931646 наказ № 38/372; ВП 46138701, наказ 16/1668; ВП 46138235, наказ: 06/5026/2841/2011; ВП 45768279, наказ 38/372; ВП 46303322, виконавчі лист № 2/2314/2154/12; ВП 62580292, виконавчий лист № 2-2062/10.
Крім того, зазначено, що повноваження для зняття арештів з вказаних вище карткових рахунків в посадових осіб ЦВ ДВС м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Скаржник, у заяві від 11 березня 2021року повідомив державного виконавця про те, що рахунки, на які накладено арешт, мають спеціальний режим використання, а саме: призначені для отримання заробітної плати та пенсії. При цьому, отримавши таку інформацію, державним виконавцем не знято арешт із вказаних рахунків скаржника. На даний час, арешт на карткових рахунках унеможливлює отримання скаржником коштів, що є єдиним джерелом для його існування, в зв`язку з чим порушуються його права та законні інтереси.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду з даною скаргою зазначає, що після отримання відповіді від ЦВ ДВС у м. Черкаси, йому був необхідний час, для того, щоб зібрати необхідні докази про цільове призначення карткових рахунків, на які державним виконавцем накладено арешт. Крім того, він не є фахівцем у галузі права, а тому з метою отримання необхідної правової допомоги, з метою складання та подання скарги, йому знадобився час для того, щоб укласти відповідний договір. При цьому, вказані обставини ускладнені карантинними обмеженнями, введеними Урядом на території України з метою запобігання коронавірусної інфекції, що унеможливило подання скарги у строки, визначені ч. 1 ст. 449 ЦПК України. 
З урахуванням наведеного, з метою виконання закріплених ст. 2 ЦПК України завдань цивільного судочинства, з`ясування всіх обставин по справі, додержання принципу змагальності сторін та не допущення порушення процесуальних прав сторін справи, просив поновити строк на подання скарги.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року  у задоволенні скарги відмовлено.
Відмова мотивована тим, що як зі скарги так і, доданих до неї матеріалів та наданих пояснень не вбачається, що скаржник та/чи його представник були позбавлені можливості в строки, визначені ЦПК України, звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Зокрема, ОСОБА_1 02 квітня 2021 року дізнався про підстави накладення арешту на грошові кошти, 08 квітня 2021 року ним було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Чечот Я. Г., а скаргу до суду подано лише 19 травня 2021 року. Тобто з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права і до звернення нею до суду за захистом свого права, минуло 1,5 місяця. 
Крім того місцевий суд зазначив, що наведені положення закону та встановлені судом обставини при розгляді приведеної скарги, дають можливість прийти до висновку що підстави для зняття арешту з коштів боржника відсутні.
Не погодившись з ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій порушив питання про її скасування з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні.
При цьому ОСОБА_1 зазначено, що дії державного виконавця, які полягають у накладенні арешту, в межах зведеного виконавчого провадження, на належні йому карткові рахунки на які він, зокрема отримує заробітну плату та пенсію, порушують його право, що полягає у розпорядженні власним майном, а також своєчасне отримання винагороди за виконану ним працю.
Виконуючи зведене виконавче провадження, за яким ОСОБА_2 є боржником, державний виконавець утримує відсоток на погашення заборгованості, проте арешт накладено на всі кошти скаржника, що  порушує його право  на отримання власних  коштів.
У відзиві на апеляційну скаргу, подану представником ЦВ ДВС м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), зазначено, що аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення приведеної скарги. В той же час висновки суду, зроблені в постановленій місцевим судом оскаржуваній ухвалі, є цілком вмотивованими, наявним в матеріалах справи доказам надана об`єктивна оцінка спрямована на встановлення достовірності обставин, які мотивують доводи і заперечення скаржника. 
Автор відзиву висловим свою позицію, щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін. 
Згідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали скарги на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року, та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, приведеним вимогам в повній мірі відповідає.
При розгляді справи встановлено, що 11 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ) з заявою в якій виклав прохання про повідомлення його про причини блокування  належних йому банківських карток ( а. с. 9).
З інформаційної довідки ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ) датованої 22 березням 2021 року (без зазначення відомостей про дату вручення) вбачається, що ОСОБА_3 надано відповідь на його звернення в якому зазначено наступне: на виконанні у ЦВ ДВС Черкаського МУЮ ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 46090991 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: виконавчого листа №2-1951/11 від 20 вересня 2011 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 99 549 грн 90 коп. (ВП 59369566); виконавчого листа № 711/9299/13-ц від 20 березня 2014 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Фортеця» боргу у сумі 207 523 грн 87 коп. (ВП44748741); наказу № 38/372 від 11 листопада 2010 року, виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спортмайстер-Україна» боргу у сумі 5 261 грн 11 коп. (ВП 45931646); наказу № 16/1668 від 11 жовтня 2010 року, виданого Господарським судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Київська Русь» боргу у сумі 344 782 грн 18 коп. (ВП 46138701); наказу № 06/5026/2841/2011 від 03 серпня 2012 року, виданого Господарським судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Київська Русь» боргу у сумі 2 229 грн 10 коп. (ВП 46138235); наказу № 38/372 від 11 листопада 2010 року, виданого Господарським судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спортмайстер-Україна» боргу у сумі 69 027 грн 81 коп. (ВП 45768279); виконавчого листа № 2/2314/2154/12 від 19 листопада 2012 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу у сумі 102 962 грн 41 коп. (ВП 46303322); виконавчого листа № 2-2062/10 від 11 жовтня 2010 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 1 197 171 грн 00 коп. (ВП 62580292).  Зазначено,  що у посадових осіб ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ)  відсутні повноваження для зняття арештів з майна та коштів ОСОБА_1 . Посилання  на постанову про арешт коштів боржника, з зазначенням  дати її винесення, відсутнє (а.с. 10).
Звертаючись до суду з даною скаргою, скаржник та його представник посилалися на те, що карткові рахунки відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» є рахунками із спеціальним режимом використання, оскільки призначенні для виплати ОСОБА_1 пенсії та заробітної плати. При цьому, порушивши питання про зняття арешту з приведених розрахункових рахунків відкритих на ім`я скаржника ним не конкретизовано в прохальній частині, якою саме постановою накладено вказаний арешт та не зазначено дати її винесення. 
Водночас зі змісту відзиву на скаргу,  поданого представником ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ), вбачається, що 02 грудня 2020 року державним виконавцем ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ) у виконавчому провадженні № 44748741 винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладенням арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 . 
При цьому, матеріали справи не містять належно завіреної копії приведеної постанови, що позбавляє суд об`єктивної можливості дослідження доказу, який фактично є результатом оскарження дії державного виконавця.
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» № 99KQIEED4L52G5AB від 29 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 має у АТ КБ «ПриватБанк» рахунок № НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), який відкритий для зарахування, у тому числі заробітної плати (а. с. 11).
Зі змісту довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що ОСОБА_1 має відкриті рахунки в банківських установах  для проведення операцій переказу коштів на картковий рахунок та поповнення карткового рахунку, відповідно (а. с. 11 зворот, 12).
Водночас АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника, виконало. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»(ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Згідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Частиною першою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Розмір відрахувань із заробітної плати та пенсії визначено ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень ст. 70 вказаного вище закону, передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Розмір відрахувань із заробітної плати встановлюється у постанові виконавця про звернення стягнення на заробітну плату (пункт 3 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, виконання АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль», на яких нормами ст. 52 Закону У «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, свідчити про те, що банк також не визнав ці рахунки та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Крім того, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).
Звернення стягнення на заробітну плату та пенсію має здійснюватися виконавцем у відповідності до положень ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, не повинно унеможливлювати своєчасну виплату боржнику заробітної плати.
Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07 жовтня 2009 року зазначив № 25рп/2009, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно до змісту ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач та боржник. Кожен з них має певні права та обов`язки до яких відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» входить ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання копій з них, 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Водночас, за приписами ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
За приписами ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого Законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Із матеріалів справи чітко вбачається, що скаржник, звертаючись до суду  посилаючись, як на підставу відновлення свого порушеного права діями державного виконавця, що полягали у накладенні арешту на розрахункові рахунки, які відкриті на його ім`я для отримання виплат заробітної плати та пенсії. При цьому, вказував на поважність причин пропуску строку для звернення до суду виходячи з приписів ст. 449 ЦПК України та просив його поновити. 
Ставлячи питання про поновлення строку скаржник послався на існування обставин за наявності яких він був позбавлений можливості в строки, визначені ЦПК України, звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, не конкретизуючи їх. 
Враховуючи викладене, та саме зміст вимог скарги (відсутність посилання на постанову про арешт коштів боржника), докази надані в її підтвердження, зокрема відсутність самої  постанови про арешт коштів боржника та будь-яких даних щодо її отримання скаржником, те що відповідь надана скаржнику ЦВ ДВС м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ) також не містить посилання на дату винесення приведеної постанови, що в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити питання строку звернення зі скаргою до суду,  та приведені вимоги закону, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в її задоволенні слід відмовити, оскільки, за приведеного, підстави для зняття арешту відсутні за не доведеності вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 вересня 2021 року.

Головуючий                                                                                         Л. І. Василенко

Судді:                                                                                                   В. О. Єльцов 

                                                                                                              Л. В. Нерушак