Ухвала
 
21 липня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 706/1878/18 
провадження № 61-11601ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області, орган опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області, орган опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
 
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. 
Усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення графіку зустрічей батька з сином таким чином:
- систематичні побачення один раз на тиждень у неділю з 10 години до 18 години за місцем фактичного проживання батька або в громадських місцях для навчання або відпочинку без обмежень їх місця перебування без присутності матері ОСОБА_1 з поверненням сина до місця проживання, перші дві зустрічі - у присутності матері ОСОБА_1 ;
- кожен день народження сина, а саме 13 серпня кожного року, з 10 години до 14 години без присутності матері ОСОБА_1 , без обмеження їх місця перебування з поверненням сина до місця проживання;
- один раз у два роки з 16 години 31 грудня до 16 години 1 січня для святкування новорічного свята разом з батьком без обмеження місця прогулянок і святкування без присутності матері ОСОБА_1 з поверненням сина до місця проживання;
- щорічно протягом двох тижнів під час відпустки батька для спільного відпочинку на території України без присутності матері ОСОБА_1 з поверненням сина до місця проживання.
Усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення графіку зустрічей бабусі з онуком таким чином:
- кожного року в період з 1 по 18 червня протягом одного тижня за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без обмеження місця прогулянок, з можливістю спільного відпочинку на території України без присутності матері ОСОБА_1 з поверненням онука до місця проживання.
У задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_2 у розмірі 648,42 грн та на користь ОСОБА_3 у розмірі 274,10 грн. 
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Разом з цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389  цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначаються порушення, допущені судом, які визначені у частинах першій, третій статті 411 цього Кодексу.
 
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення обґрунтування випадків, перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої та або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
 
У зв`язку з цим заявнику необхідно усунути вказані вище недоліки касаційної скарги та відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
 
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 червня 2021 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 20 серпня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк