Справа № 127/25503/20
Провадження № 22-ц/801/1318/2021
Категорія: 9
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року	Справа № 127/25503/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Кузьменко Б. І.
За участю: позивача ОСОБА_1 і її представника – адвоката Медончак М. М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 і Вінницької міської ради, про припинення права на частку у спільному майні, 
Рішення ухвалив суддя Антонюк В. В.
Рішення ухвалено об 11.56 год у м. Вінниці Вінницької області
Дата складення повного тексту рішення – 30 березня 2021 року,

Встановив:

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 і Вінницької міської ради, про припинення права на частку у спільному майні.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідно до рішення від 25 серпня 2004 року Третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору в складі юрисконсульта ОСОБА_4 , визнано дійсним договір купівлі-продажу 63/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за АДРЕСА_1 та укладеним 20 серпня 2004 року.
Визнано за позивачем право власності на 63/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за АДРЕСА_1 . Відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого КП ВООБТІ від 25 серпня 2004 року запис про її право власності внесений в реєстрову книгу № 143 за реєстровим № 8919.
11/50 часток житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , право власності якої зареєстровано в КП ВООБТІ за реєстровим № 8319.
Згідно даних технічного паспорта станом на 15 червня 1998 року та на 31 жовтня 2018 року співвласниками будинку є: вона – ОСОБА_1 на 63/100 частки; ОСОБА_3 на 11/50; ОСОБА_5 на 3/20.
ОСОБА_5 помер і питанням спадщини зайнявся його син ОСОБА_6 , який 19 вересня 2012 року уклав із нею договір про наміри, за яким мав намір відчужити їй належну йому частку в будинку за 40 500,00 грн. Вона сплатила йому аванс в розмірі 2000,00 доларів США, що було еквівалентно на час укладення договору 16 200,00 грн. У будинку ОСОБА_6 не проживав і не проживає.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2020 року, що набуло законної сили, встановлено порядок користування, зокрема: встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками згідно кадастрового плану, виготовленого станом на липень 2020 року, а саме: ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 0,0194 га; ОСОБА_1 і ОСОБА_6 користується земельною ділянкою площею 0,0356 га; землі Вінницької міської ради – 0,0008 га.
З часу набуття права власності у будинку проживає вона із сім`єю та вона несе весь фінансовий тягар по утриманню будинку. Речей ОСОБА_6 у будинку немає; він будинком не цікавиться, до нього не приїжджає, участі не приймає, не цікавиться своєю часткою, яка є незначною, а кошти отримав і цього не заперечує. Він проживає в іншому місці – м. Біла Церква, де облаштував свій побут.
З урахуванням того, що частка ОСОБА_6 є незначною – 3/20; у будинку проживає лише дві сім`ї – її та ОСОБА_3 , а ОСОБА_6 не проживає у будинку і його речей не було і немає; будинок фактично поділений між двома користувачами – між нею і ОСОБА_3 і кожен має свій вхід, ворота, хвіртку; частку ОСОБА_6 фактично виділити неможливо так, як будинок уже поділений між двома співвласниками, а частка ОСОБА_6 відсутня і він проживає в іншому місці – у м. Біла Церква, а тому припинення його права власності на належну йому 3/20 частку у будинку не завдасть йому істотної шкоди і не суперечитиме його інтересам та інтересам його сім`ї.
Тому позивач просила припинити право власності на 3/20 частки будинку по АДРЕСА_1 , що рахується за ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на 3/20 частки цього будинку.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 і Вінницької міської ради, про припинення права на частку у спільному майні, залишені без задоволення.
Судові витрати залишені за ОСОБА_1 .
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року резолютивну частину рішення доповнено наступним: «Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 і Вінницької міської ради, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 3/20 частки будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , залишити без задоволення.»
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити її позов.
Позивач вважає, що суд в повному обсязі не з`ясував обставин справи та не вірно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду. В апеляційній скарзі позивач вказала, що суд першої інстанції не врахував наступних обставин: що за життя батька відповідача ОСОБА_6 – ОСОБА_5 і з його дозволу вона зайняла підвал, яким той користувався; відповідач після смерті батька погодився відчужити їй 3/20 частки будинку і не заперечував проти зайняття нею цієї частки. Усі розрахунки по оплаті комунальних послуг здійснює вона. Потрапити до підвалу можливо лише з її частини будинку. Вона як співвласник має першочергове право викупу цієї частки на підставі частини 1 статті 362 ЦК України. На підтвердження свого наміру відчужити їй майно ОСОБА_6 отримав від неї кошти в розмірі 2000,00 доларів США і мав оформити спадщину, що підтверджується договором про наміри від 19 вересня 2012 року. ОСОБА_6 спадщину не оформив, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду від 20 серпня 2020 року по справі № 127/9694/20, яким встановлено, що згідно листа Другої вінницької державної нотаріальної контори від 14 серпня 2020 року за № 802/01-16 спадкова справа щодо майна ОСОБА_5 не заводилася. Якби у відповідача ОСОБА_6 був правовстановлюючий документ на майно і він не здійснив відчуження, вона зверталася б суду з іншим позовом – про визнання договору купівлі-продажу укладеним тощо. Оскільки єдиний син ОСОБА_5 – ОСОБА_6 не успадкував майна, не отримав відповідних документів, але отримав кошти за 3/20 частки будинку, тому припинення частки ОСОБА_5 вирішить її проблеми. В зв`язку з тим, що ОСОБА_6 як єдиний син і перша зацікавлена особа у спадку майна, що отримав від неї завдаток, саме він є належним відповідачем.
Ці обставини визнав і підтвердив відповідач ОСОБА_6 , про що подав до суду заяву від 24 лютого 2021 року, справжність підпису якого в цій заяві засвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г., проте суд факту визнання підстав позову не взяв до уваги.
Також судом першої інстанції невірно застосовані норми статті 365 ЦК України, яка визначає підстави припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, оскільки таке припинення можливе за наявності будь-якої із обставин за умови, що це не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім`ї.
Учасники справи відзив не надали.
 В судовому засіданні позивач і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_3 , представник третьої особи Вінницької міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв не надіслали. 
Згідно положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Неявка у судове засідання відповідача і третіх осіб не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, позивача і її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до рішення від 25 серпня 2004 року Третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору в складі юрисконсульта ОСОБА_4 , визнано дійсним договір купівлі-продажу 63/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за АДРЕСА_1 та укладеним 20 серпня 2004 року.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 63/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за АДРЕСА_1 (а. с. 10-11).
Відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 25 серпня 2004 року запис про її право власності внесений в реєстрову книгу № 143 за реєстровим № 8919 (а. с. 12).
Відповідно до біржового контракту № 402 від 21 серпня 1997 року про купівлю-продаж нерухомості 11/50 часток житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , право власності якої зареєстровано в КП ВООБТІ за реєстровим № 8319 (а. с. 14-18).
Згідно даних технічного паспорта станом на 15 червня 1998 року співвласниками будинку є: ОСОБА_7 , частка якого складає 63/100; ОСОБА_3 – 11/50; ОСОБА_5 – 3/20 (а. с. 19-25).
Згідно даних технічного паспорта станом на 31 жовтня 2018 року співвласниками будинку є: ОСОБА_1 – 63/100 частки; ОСОБА_3 – 11/50; ОСОБА_5 – 3/20 (а. с. 26-32).
19 вересня 2012 року ОСОБА_8 і ОСОБА_1 уклали договір про наміри, згідно пунктів 1 і 2 якого ОСОБА_8 має намір продати, а ОСОБА_1 має намір придбати у майбутньому нерухоме майно у АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Сторони зобов`язуються в строк до 19 травня 2013 року укласти договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, домовившись про ціну майна за якою буде здійснено його продаж і яка становитиме 40 500,00 грн., що на момент укладання цього договору становить еквівалент 5000,00 доларів США (а. с. 33-34).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2020 року, яке набрало законної сили 25 вересня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння відповідно до часток в будинковолодінні. Встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між сторонами відповідно до кадастрового плану, виготовленого в липні 2020 року ДП «УкрДАГП», згідно якого: ОСОБА_3 користується земельною ділянкою 1 площею 0,0194 га, з них в межах ПЗС 0,028 га; ОСОБА_1 і ОСОБА_6 користується земельною ділянкою 2 площею 0,0356 га, з них в межах ПЗС 0,0151 га; ділянка НОМЕР_1 площею 0,0008 га – землі Вінницької міської ради (а. с. 35-38).
ОСОБА_8 надав суду заяву від 24 лютого 2021 року, в якій вказав, що викладені позивачем обставини підтверджує і визнає позов в повному обсязі. Справу просить розглянути у його відсутності, позов просить задовольнити в повному обсязі: припинити право власності на 3/20 частки будинку по АДРЕСА_1 , що рахується за ОСОБА_9 та визнати право власності на 3/20 частки цього будинку за ОСОБА_1 (а. с. 95), а також надав нотаріально посвідчену фотокопію паспорта громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, місце проживання якого із 08 лютого 2017 року зареєстроване по АДРЕСА_3 . Підпис у заяві і фотокопія паспорта посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л. Г. (а. с. 95, 96-98).
Суд першої інстанції встановивши такі обставини справи та з огляду на те, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 і має право власності на частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 , і, встановивши, що відповідач ОСОБА_6 не є співвласником будинковолодіння по АДРЕСА_1 , дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Із таким висновком суду першої інстанції можна погодитися.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, та не обмежений доводами і вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини 1 статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 
2) річ є неподільною; 
3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. 
Зазначена частина 1 статті 365 ЦК визначає підстави, лише за наявності яких суд може задовольнити позов співвласників про припинення права на частку одного з них. При цьому для задоволення позову суд має встановити наявність усіх чотирьох підстав. Відсутність бодай однієї з них свідчить про неможливість задоволення позову співвласників.
Відповідно до частини 2 статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про припинення права на частку у спільному майні, залучивши відповідачем ОСОБА_6 (а. с. 1) і в позові вона просила припинити право власності на 3/20 частки будинку, що рахується за ОСОБА_5 (а. с. 7).
Свої вимоги позивач обґрунтовувала зокрема тим, що ОСОБА_5 помер і питанням його спадщини став займатися його син – ОСОБА_6 , якого вона вважає належним відповідачем і який спадщини не прийняв у встановленому законом порядку та своїх спадкових прав на це майно не оформив.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Статтею 24 ЦК України визначено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Обсяг цивільної правоздатності фізичної особи визначається статтею 26 ЦК України, за правилами якої усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Цивільна правоздатність фізичної особи визначається статтею 25 ЦК України, згідно вимог якої здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.
Відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Отже, згідно наведених норм права здатність мати цивільні права та обов`язки – цивільну правоздатність, мають усі фізичні особи; цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
Згідно із частиною 1 статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Стаття 346 ЦК України визначає підстави припинення права власності. Згідно пункту 11 частини 1 цієї статті право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.
Виходячи із встановлених по справі обставин та з диспозиції частини 4 статті 25 ЦК України і пункту 11 частини 1 статті 346 ЦК України, з яких випливає, що з моменту смерті особа перестає бути учасником будь-яких правовідносин та припиняється її право власності, тобто з моменту смерті ОСОБА_5 він перестав бути учасником будь-яких правовідносин і його право власності на 3/20 частки будинку по АДРЕСА_1 припинилося в момент його смерті, тому припинення його права власності на спірне житло за рішенням суду у даному випадку є неможливим.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частини перші статті 1269 і статті 1270 ЦК України).
Заявлені позивачем вимоги до ОСОБА_6 як спадкоємця померлого власника ОСОБА_5 , не можуть бути задоволені з огляду на те, що спадкоємець не прийняв спадщину за правилами статті 1268, 1269, 1270 ЦК України.
Обставина не прийняття відповідачем спадщини також встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2020 року, яке набрало законної сили 25 вересня 2020 року, з урахуванням правил частини 4 статті 82 ЦПК України.
Таким чином є вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем належних доказів того, що позивач ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 і що відповідач має право на частку у спірному будинку і є співвласником цього будинку.
Доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах як матеріального так і процесуального права, та повністю спростовані наведеним.
За таких обставин є законним рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_6 про припинення права власності на 3/20 частки у спільному майні, що рахується за ОСОБА_5 та про визнання за нею права власності на цих 3/20 частки будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення суду першої інстанції не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
ОСОБА_1 звернувшись до суду із даним позовом, свої вимоги заявила до відповідача ОСОБА_6 (а. с. 1).
Суд першої інстанції своєю ухвалою від 08 грудня 2020 року відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а. с. 67). Процесуальні документи суду першої інстанції, включаючи оскаржуване рішення, свідчать про те, що суд відповідачем у справі зазначив ОСОБА_2 .
В матеріалах справи міститься: заява ОСОБА_8 від 24 лютого 2021 року, адресованої до Вінницького міського суду Вінницької області і отримана судом 02 березня 2021 року та нотаріально посвідчена фотокопія паспорта громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, місце проживання якого із 08 лютого 2017 року зареєстроване по АДРЕСА_3 . Підпис у заяві і фотокопія паспорта посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л. Г. (а. с. 95, 96-98).
У судовому засіданні позивач підтвердила, що свої вимоги вона заявила саме що ОСОБА_8 . 
Таке порушення допущене судом першої інстанції, згідно вимог статті 376 ЦПК України, не є підставою для скасування судового рішення.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 382 ЦПК України, суд, 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник  	

Повний текст судового рішення складено 04 серпня 2021 року