Справа №591/1694/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О.В.	
Номер провадження 33/816/297/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 липня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1694/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 20.05.2021, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
        учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
        особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
        захисника - адвоката Гуріної Г. В., 

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки він був безпідставно позбавлений судом першої інстанції права на захист, розглянув справу у відсутність захисника та в судовому засіданні не було з`ясовані поважність причини неявки захисника. Працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події, а за відсутності такої пропозиції це повинно розцінюватись  як недотримання порядку про проведення огляду. У справі відсутні направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння в медичному закладі, а також акт огляду з використанням спеціальних технічних засобів, в якому була зафіксована відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події. В судовому засіданні не були допитані свідки. 
Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 20.05.2021 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 06 березня 2021 року о 09 год. 05 хв. ОСОБА_1 в м. Суми по вул. Героїв Крут, 66, керував т/з Volkswagen Passat, д. з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_1 і захисника Гуріної О. І., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Протокол про адміністративне правопорушення разом із додатками надійшов до суду першої інстанції 15.03.2021, а судовий розгляд вперше призначений працівниками поліції на 25.03.2021. Під час судового засідання ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості скористатися юридичною допомогою адвоката. Справа відкладена на 14.04.2021, а потім її розгляд був перенесений на 20.05.2021 у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Оскільки доказів залучення захисника ОСОБА_1. з підтвердженням повноважень суду надано не було, як і не з`явився без поважних причин в судове засідання сам захисник, суддею суду першої інстанції було розглянуто справу у відсутність захисника.
Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Право особи при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки останній заявив клопотання про надання можливості скористатися послугами захисника на самому початку судового провадження у першому судовому засіданні, яке об`єктивно ще не могло бути розцінене як затягування розгляду справи,  внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині - задоволенню.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи установлено, що 06 березня 2021 року о 09 год. 05 хв. ОСОБА_1 в м. Суми по вул. Героїв Крут, 66 керував т/з Volkswagen Passat, д. з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 039995 від 06.03.2021, об`єктивно підтверджується дослідженими доказами, а саме:
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 06.03.2021, які кожен окремо підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі;
- відеозаписом подій, згідно якого на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовляється пройти такий огляд.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги про те, що в судовому засіданні не були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких клопотань про їх виклик до суду першої інстанції від ОСОБА_1 не надходило. При цьому необхідно зауважити, що ОСОБА_1 не оскаржувався факт присутності двох свідків при його відмові проходити огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб, а обов`язок цих свідків лише засвідчити факт відмови особи, яка керує т/з, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
ОСОБА_1 , будучи допитаним в суді першої інстанції, хоча і не визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, але не заперечував своєї відмови від огляду на стан наркотичного сп`яніння, мотивуючи це тим, що перед цим вживши лікарські препарати, що дійсно можуть знижувати швидкість реакції, проте заперечив, що перебував в стані сп`яніння, а відмовився від огляду внаслідок його спонукання до цього працівниками поліції під час руху до медичного закладу.
Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки т/з, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Разом з тим, якщо справи відповідно КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді) стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате - підлягає закриттю (ч. 2 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП).
Зважаючи на те, що правопорушення вчинене 06.03.2021, то строк накладення стягнення сплинув 06.06.2021, внаслідок чого після скасування постанови судді суду першої інстанції провадження у справі стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 20.05.2021 відносно ОСОБА_1 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов