ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 липня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3914/21
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/822/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових”
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції   цивільну  справу  за  апеляційною  скаргою  Приватного підприємства ’’Профі-центр Стрельнікових” на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Требух Н.В. від 23 квітня 2021 року, місце постановлення ухвали м.Чернігів, про відмову у задоволенні заяви Приватного підприємства ”Профі-центр Стрельнікових” про забезпечення позову у справі за позовом Приватного підприємства ”Профі-центр Стрельнікових” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири, скасування рішення державного реєстратора,

                            В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири та скасування рішення державного реєстратора. Вимоги заявленого позову Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” обґрунтовувало тим, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору про надання послуг від 29.12.2016 року та втрати переданих матеріалів та побутової техніки, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача 50 000 грн. штрафу за невиконання зобов`язань за договором про надання послуг, та штрафу в сумі отриманих матеріалів та побутової техніки за договором про надання послуг на суму 407 512 грн. 97 коп. Вказана справа перебуває на розгляді в Новозаводському районному суді м.Чернігова. При цьому, 01.04.2021 року ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова було накладено арешт на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Судом застосовано зустрічне забезпечення позову по справі №750/1894/21, шляхом накладення арешту на 2/3 квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що 09.04.2021 року ним було виявлено, що ОСОБА_1 , з метою уникнення від виконання зобов`язань за договором про надання послуг від 29.12.2016 року, вчинила договір дарування належної їй 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_2 . За даних обставин, у вимогах заявленого позову Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” просило визнати недійсним договір дарування (серія та номер: 4-41, виданий 22.02.2021 року) 1/2 частини квартири загальною площею 50,3 кв.м №6, розташованої в АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2296663174101), укладений 22.02.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У вимогах заявленого позову позивач також просив скасувати відповідне рішення державного реєстратора.        

До відкриття провадження у справі, Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових”  звернулось до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просило: накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що є предметом договору дарування від 22.02.2021 року - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56742226 від 22.02.2021 року 15:26:35, державний нотаріус Другої чернігівської державної нотаріальної контори Чернігівського міського нотаріального округу Панченко О.І.). В якості зустрічного забезпечення позивач просив накласти арешт на 2/3 квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . 

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.04.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.  

В апеляційній скарзі Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 23.04.2021 року, та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 23.04.2021 року є необґрунтованою, при цьому, апелянт не погоджується із мотивами суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.  Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що подання позову було зумовлено тим, що ОСОБА_1 подарувала своє єдине нерухоме майно своїй дочці ОСОБА_2 , через десять днів після отримання досудової вимоги про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг. В доводах апеляційної скарги Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” зауважує про відсутність у ОСОБА_1 будь-якого іншого майна, за рахунок якого можливо забезпечити невиконані нею зобов`язання. Доводи апеляційної скарги стверджують, що заявлені позовні вимоги немайнового характеру та відсутність примусового виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що у ОСОБА_2 фактично наявна можливість протягом часу судового розгляду справи відчужити вказане майно третій особі. Апелянт не погоджується з висновком оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року відносно того, що позивачем не доведено необхідності арешту нерухомого майна, при цьому, суд першої інстанції не надав правової оцінки обставинам дарування спірного майна ОСОБА_1 своїй дочці ОСОБА_2 після отримання ними досудової вимоги. Доводи апеляційної скарги вказують, що справа №750/1894/21 є взаємопов`язаною із даною справою, і за даних обставин, вимога позивача про арешту на 1/2 частину квартири є обґрунтованою та такою, що унеможливить відчуження ОСОБА_2 спірного майна під час судового розгляду справи. Апелянт в доводах апеляційної скарги стверджує, що накладення арешту на 1/2 частину спірної квартири, що є предметом оскаржуваного договору дарування, жодним чином не порушить право власності ОСОБА_2 , крім права розпорядження майном на користь третіх осіб. З посиланням на статті 149,150 ЦПК України, роз`яснення, викладені у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України ”Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” від 22.12.2006 року №9, апелянт стверджує про наявність підстав для задоволення вимог заяви про забезпечення позову, з метою уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При цьому, Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” зауважує про співмірність заходів забезпечення позову, а також про те, що позивач надає згоду на зустрічне забезпечення у вигляді накладення арешту на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить директору Приватного підприємства ”Профі-центр Стрельнікових” Стрельніковій Л.В.    

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції від 23.04.2021 року.  

В судовому засіданні апеляційного суду представник Приватного підприємства ”Профі-центр Стрельнікових” - адвокат Мелехова О.С. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.  

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції від 23.04.2021 року.  

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2021 року Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири та скасування рішення державного реєстратора. Вимоги заявленого позову Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” обґрунтовувало тим, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору про надання послуг від 29.12.2016 року та втрати переданих матеріалів та побутової техніки, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача 50 000 грн. штрафу за невиконання зобов`язань за договором про надання послуг, та штрафу в сумі отриманих матеріалів та побутової техніки за договором про надання послуг на суму 407 512 грн. 97 коп. Вказана справа перебуває на розгляді в Новозаводському районному суді м.Чернігова. При цьому, 01.04.2021 року ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова було накладено арешт на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Судом застосовано зустрічне забезпечення позову по справі №750/1894/21, шляхом накладення арешту на 2/3 квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що 09.04.2021 року ним було виявлено, що ОСОБА_1 , з метою уникнення від виконання зобов`язань за договором про надання послуг від 29.12.2016 року, вчинила договір дарування належної їй 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_2 . За даних обставин, у вимогах заявленого позову Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” просило визнати недійсним договір дарування (серія та номер:4-41, виданий 22.02.2021 року) 1/2 частини квартири загальною площею 50,3 кв.м №6, розташованої в АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2296663174101), укладений 22.02.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У вимогах заявленого позову позивач також просив скасувати відповідне рішення державного реєстратора.        

До відкриття провадження у справі, Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових”  звернулось до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просило: накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що є предметом договору дарування від 22.02.2021 року - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56742226 від 22.02.2021 року 15:26:35, державний нотаріус Другої чернігівської державної нотаріальної контори Чернігівського міського нотаріального округу Панченко О.І.). В якості  зустрічного  забезпечення  позивач  просив  накласти  арешт  на  2/3 квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . 

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.04.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.  
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, з врахуванням положень статей 149,150 ЦПК України, а також висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17, провадження №14-88цс20, зазначив в ухвалі від 23.04.2021року, що предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення державного реєстратора. В разі задоволення позову, рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено, що незабезпечення вказаного позову немайнового характеру в обраний спосіб - арешт нерухомого майна, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, і тому, заявлений захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами у даній справі. 

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.04.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що подання позову було зумовлено тим, що ОСОБА_1 подарувала своє єдине нерухоме майно своїй дочці ОСОБА_2 , через десять днів після отримання досудової вимоги про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг. В доводах апеляційної скарги Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” зауважує про відсутність у ОСОБА_1 будь-якого іншого майна, за рахунок якого можливо забезпечити невиконані нею зобов`язання. Доводи апеляційної скарги стверджують, що заявлені позовні вимоги немайнового характеру та відсутність примусового виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року, виходячи із наступного. 

Відповідно до ч.2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.   

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, заборона вчиняти певні дії. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (із наступними змінами), забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що ”співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову”.

При цьому, необхідно зазначити, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі, в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому, існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17, провадження №14-88цс20, зазначено, що ”умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача”.

Доводи апеляційної скарги вказують, що у ОСОБА_2 фактично наявна можливість протягом часу судового розгляду справи відчужити вказане майно третій особі. Апелянт не погоджується з висновком оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року відносно того, що позивачем не доведено необхідності арешту нерухомого майна, при цьому, суд першої інстанції не надав правової оцінки обставинам дарування спірного майна ОСОБА_1 своїй дочці ОСОБА_2 після отримання ними досудової вимоги. Доводи апеляційної скарги вказують, що справа №750/1894/21 є взаємопов`язаною із даною справою, і за даних обставин, вимога позивача про арешту на 1/2 частину квартири є обґрунтованою та такою, що унеможливить відчуження ОСОБА_2 спірного майна під час судового розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. При цьому, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зазначених у заяві про забезпечення позову. Саме лише посилання позивача у заяві про забезпечення позову на наявність можливості вчинення відповідачем ОСОБА_2 певних дій щодо належного їй майна, не може вважатися достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. 

Апелянт в доводах апеляційної скарги стверджує, що накладення арешту на 1/2 частину спірної квартири, що є предметом оскаржуваного договору дарування, жодним чином не порушить право власності ОСОБА_2 , крім права розпорядження майном на користь третіх осіб. З посиланням на статті 149,150 ЦПК України, роз`яснення, викладені у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України ”Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” від 22.12.2006 року №9, апелянт стверджує про наявність підстав для задоволення вимог заяви про забезпечення позову, з метою уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При цьому, Приватне підприємство ”Профі-центр Стрельнікових” зауважує про співмірність заходів забезпечення позову, а також про те, що позивач надає згоду на зустрічне забезпечення у вигляді накладення арешту на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить директору Приватного підприємства ”Профі-центр Стрельнікових” Стрельніковій Л.В.    

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.04.2021 року, виходячи із наступного.

Відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 ”Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” (із наступними змінами), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися,  зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.          

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення державного реєстратора. В разі задоволення позову, рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не доведено, що незабезпечення вказаного позову немайнового характеру в обраний спосіб - арешт нерухомого майна, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, і тому, заявлений захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами у даній справі. 

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Приватного підприємства ”Профі-центр Стрельнікових” необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвала Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.04.2021 року необхідно залишити без змін, оскільки висновки даної ухвали узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.     

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства ”Профі-центр Стрельнікових” залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
   
Дата складення повної постанови - 22.07.2021 року.

Головуючий:                                            Судді: