КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
     Справа № 357/8449/20                                      Головуючий у 1 інстанції: Ярмола О.Я. 
            Провадження № 22-ц/824/10372/2021                               Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 вересня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                       Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В., 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,-
в с т а н о в и в:
 
В серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Зазначила, що вона з ОСОБА_1 мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі, між ними виник спір про місце проживання їх сина, який з народження проживав разом з нею.   В середині вересня 2018 року вона вмовила відповідача переїхати жити до неї в квартиру, з метою створення сім`ї та відповідно приймати участь у вихованні дитини, на що відповідач погодився не відразу.   Під час сумісного проживання відповідач майже не цікавився дитиною, лише надавав кошти на купівлю товарів першої необхідності для дитини. Відповідач має ігрову залежність, грає в он-лайн казино. Відповідач не цікавився дитиною, уникав розмов щодо подальшого спільного виховання сина. В січні 2019 року відповідач зібрав свої речі та покинув її помешкання і близько 2-3 місяців не спілкувався з нею. Мати відповідача, ОСОБА_4 зрідка допомагала їй матеріально. Також, їй стало відомо, що відповідач має борги та багато людей звинувачують його в шахрайських діях. Відповідач взяв у борг кошти у її колишнього чоловіка, нібито, для відкриття бізнесу.  В грудні 2019 року вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. При цьому вона ніколи не перешкоджала відповідачу приймати участь у вихованні їхнього сина. Починаючи з 2020 року, відповідач почав спілкуватися з сином, брав його на вихідні дні в будинок своєї матері. 19.08.2020 року відповідач без попередження, взяв сина та повідомив, що не поверне його, поки спір не буде вирішений судом.   Вона зверталася до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину з метою зафіксувати подію, що відбулася, та з метою найти спільну мову і врегулювати конфлікт, щодо виховання дитини. Натомість, відповідач дав поліції пояснення, де звинуватив позивача в поганому вихованні й утриманні дитини, а також, що нібито дитина захворіла і в неї погані аналізи. На даний час дитина проживає з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач на власний розсуд надає можливість побачитися з дитиною, але в його присутності. Він не дозволяє забрати дитину та погрожує позбавити її батьківських прав. Зазначає, що вона приймає активну участь у вихованні дитини, має стабільне матеріальне становище і матеріально утримує сина, має власне облаштоване житло, має спеціальну освіту, працює, має педагогічний стаж, не має шкідливих звичок. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що її спілкування з малолітнім сином спричинить йому шкоду, не існує. З народження та, майже два роки позивач займалась вихованням сина ОСОБА_3 самостійно, без допомоги батька, дитина звикла до щоденного піклування саме матері, а вчинки ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_3 порушують її права, як матері та суперечать інтересам дитини. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею та стягнути з відповідача судові витрати по справі.
ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Посилався на те, що  вони з ОСОБА_2 припинили спільне проживання в січні 2019 року через постійні подружні зради зі сторони ОСОБА_2 та, не зважаючи на неможливість продовження спільного проживання, він постійно спілкувався з дитиною, допомагав грошовими коштами, речами, проводив час з дитиною. 15.08.2020 року ОСОБА_2 , бажаючи провести час без дітей і відпочити, привезла відповідачу сина ОСОБА_3 на вихідні та виявилося, що син хворий, в нього були збільшені лімфатичні вузли.   Він зателефонував ОСОБА_2 , пропонував провести медичний огляд та зв`язатись з сімейним лікарем, на що ОСОБА_2 грубо пояснила, що не має часу вирішувати це питання. 17.08.2020 року він звернувся з дитиною до педіатричного відділення, дитину було госпіталізовано. Після виписки дитина потребувала лікування вдома та медичного нагляду, але мати, відмовилась давати дитині ліки та заявила, що в неї не має часу займатися дитиною і вважає, що лікарі помиляються, бо ОСОБА_3 не хворий. Тому дитина стала проживати разом з ним, мати проти цього не заперечувала.   ОСОБА_2 жила своїм життям, не брала участь в утриманні дитини, не виявляла жодної цікавості щодо життя дитини. Лише через два тижні вона приїхала побачити дитину, останній час вона взагалі не відвідує сина, від знайомих стало відомо, що вона поїхала на відпочинок до ОАЕ.  ОСОБА_2    не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, не забезпечує, необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На даний час, його син проживає разом з ним, перебуває на повному матеріальному забезпеченні, дитині створено всі умови для комфортного проживання і розвитку. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі 840,80 грн.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити його зустрічний позов, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним за його місцем проживання. Посилалася на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, ОСОБА_2 не піклується про безпеку дитини, не забезпечує необхідне харчування, ухиляється від медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_2 має можливість матеріально забезпечувати потреби дитини. До матеріалів справи було долучено лише документи про право власності на житло та характеристику, у якій зазначено, що ОСОБА_2 працює на посаді соціального працівника, але такі дані суперечать Рішенню Білоцерківської міської ради Київської області, в якому вказано, що ОСОБА_2 не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Свідки, які були допитані у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_2 залишала дитину без догляду дорослої людини на старшого сина, ОСОБА_6 , 2012 р.н., дитина виглядала неохайною та була голодною, ОСОБА_2 не враховуючи схильність дитині до алергічних проявів свідомо годувала її продуктами-алергенами. Також, зазначає, що він  самостійно піклується про дитину, її фізичний і духовний розвиток, забезпечує належні умови для комфортного життя та розвитку дитини, що підтверджується показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Він забезпечує лікування дитини, що підтверджується відповідною медичною документацією та відповідями на адвокатські запити. Дитина проживає разом з ним майже рік, за вказаним місцем проживання дитина отримує творчий та інтелектуальний розвиток відповідно до потреб дитини цього віку, в ОСОБА_3 є друзі разом з якими він грається та до яких звик. Судом першої інстанції не було враховано, що на порушення ч.2 ст. 161 СК України матеріали справи не містять Акту обстеження спеціалістами Органу опіки та піклування житлово-побутових умов малолітньої дитини за місцем проживання, яке визначається судом, тобто, умови проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю судом не перевірені. Також, посилається на те, що судом першої інстанції були порушені його права   на участь у судовому засіданні та допит свідків.  
В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник просили відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання ОСОБА_1 та представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи. ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилався на те, що він заздалегідь було заплановано відрядження до м. Хмельницьк і він не має можливості з`явитися в судове засідання. Разом з тим, колегія суддів враховує, що неявка в судове засідання ОСОБА_1 є повторною, позиція ОСОБА_1 викладена в апеляційній скарзі та у відповіді на відзив на апеляційну скаргу. ОСОБА_1 не скористався правом забезпечення участь у судовому засіданні свого представника. Судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за  відсутності ОСОБА_1 та представника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради.
Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  заочного рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8 т .1).
До серпня 2020 року малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , де також і зареєстрований.
З серпня 2020 року дитина і на час розгляду даної справи проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Як  встановлено судом, позивачка ОСОБА_2 є матір`ю трьох дітей - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9,10 т. 1). Вона обіймає посаду соціального педагога в НВК «Міцва-613» та за місцем роботи характеризується позитивно,  має у власності трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с.12, 13 т. 1).
ОСОБА_1 не має у власності житла (а.с.91 т. 1). Відповідно до характеристики від 01.12.2020р. за підписом двох осіб, мешканців АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.87 т. 1).
З 28.09.2020р. по 01.10.2020р. Міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді складений висновок оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким підтверджено, що існує спір між батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 щодо визначення порядку участі матері у вихованні малолітнього сина. Станом на 28.09.2020р. ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_3 у приватному трьохповерховому будинку АДРЕСА_1 . Для дитини створені належні умови для її повноцінного розвитку і життєдіяльності. Хлопчик має придатне місце для сну та відпочинку, окрему кімнату, книги та іграшки для відповідного віку (а.с.93-97 т. 1).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24.11.2020р. за № 714 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини», орган опіки та піклування вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.104 т. 1).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , визначивши   місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , та відмовив у задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 .  
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до п.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Відповідно до  статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
 Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч. 4-6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Як   встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у неприязних стосунках. 
До серпня 2020 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, дитина перебувала на грудному вигодовуванні. 
В серпні 2020 року ОСОБА_1 при зустрічі без погодження із  ОСОБА_2 , забрав малолітнього  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до себе тобто, самостійно, змінив місце проживання дитини. 
При цьому з наданих у суді пояснень встановлено, що ОСОБА_1 на даний час фактично чинить ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні із дитиною,  самостійно приймає рішення, пов`язані із вихованням і лікуванням дитини та не вважає за необхідне погоджувати такі дії  із позивачкою. 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, затвердженого рішенням від 24 листопада 2020 року №714,  визначено за доцільне і таким, що відповідає інтересам  визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю -  ОСОБА_2 (а.с. 104 т. 1).  
В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували вказаний висновок органу опіки та піклування, підтверджували  обставини, які виключають можливість визначення місця проживання дитини з ОСОБА_2 , або фактів жорстокого поводження з дитиною.
Відповідно до наданих суду довідок встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді соціального педагога в НВК «Міцва-613» та за місцем роботи характеризується позитивно, вона має  у власності трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Згідно рішення Білоцерківської міської ради від 24 листопада 2020 року №714, за результатом оцінки  Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді,  встановлено, що ОСОБА_2 належним чином виконує свої батьківські обов`язки, нею створені всі умови для повноцінного розвитку та життєдіяльності дитини.  
 Враховуючи обставини, що характеризують взаємовідносини сторонами,  вік дитини а також дії  ОСОБА_1 ,  суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визначення місця проживання  малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на неналежне виховання та байдуже ставлення ОСОБА_2 до здоров`я дитини, що слугувало підставою для неповернення її матері, а також те, що він створив та має більш сприятливі умови і можливості забезпечити  належне медичне обслуговування дитини, її фізичний, духовний та моральних розвиток.  
ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається. 
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що суд не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки такі посилання не відповідають змісту рішення. Покази вказаних свідків стосуються відношення ОСОБА_1 до сина, але не спростовують правильності висновків суду по суті спору.   
Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 , що  він в повній мірі забезпечує інтереси дитини та вчиняє всі дії, направлені на її творчий та інтелектуальний розвиток, оскільки це є обов`язком батьків. ОСОБА_1   самостійно змінив місце проживання дитини, якій на той час було менше двох років та створює ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні із дитиною.   
 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року. 
 
Суддя-доповідач                                                    Шебуєва В.А.
        Судді                                                               Оніщук М.І.
                                                                                Крижанівська Г.В.