ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/179/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,
за участю секретаря судового засідання Солодкова К.А.
за участю представників: позивача – Чабаненко А.Л., відповідача- Шустова А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 ( суддя першої інстанції Коренев А.О.) в адміністративній справі №160/179/21 за позовом   ОСОБА_1   до  Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами  визнати протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури, які полягають у застосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 у зв`язку із його публічною службою у період з 01.07.2015 року по 31.12.2020 року на посадах прокурора (а саме у період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року - на посаді старшого прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області; у період з 15.12.2015 року по 12.04.2017 року - на посаді прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області; у період з 13.04.2017 року по 31.12.2020 року - на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області) пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-УІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» в частині визначення посадового окладу.  Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у незастосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 у зв`язку із його публічною службою у період з 01.07.2015 року по 31.12.2020 року на посадах прокурора (а саме у період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року - на посаді старшого прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області; у період з 15.12.2015 року по 12.04.2017 року - на посаді прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області; у період з 13.04.2017 року по 31.12.2020 року - на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області) статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII в частині визначення посадового окладу. Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за час його публічної служби у період з 01.07.2015 року по 31.12.2020 року на посадах прокурора (а саме у період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року - на посаді старшого прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області; у період з 15.12.2015 року по 12.04.2017 року - на посаді прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області; у період з 13.04.2017 року по 31.12.2020 року - на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області) заробітної плати прокурора в загальному розмірі 2 092 073,60 грн., в тому числі: посадового окладу - 966 957,90 грн. (дев`ятсот шістдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім гривень, 90 копійок); надбавки за вислугу років - 185 025,58 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч двадцять п`ять гривень, 58 копійок); надбавки за виконання особливо важливої роботи - 903 423,86грн. (дев`ятсот три тисячі чотириста двадцять три гривні, 86 копійок); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 36 666,27 грн. (тридцять шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень, 27 копійок). Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 в рахунок протиправно ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за час його публічної служби у період з 01.07.2015 року по 31.12.2020 року на посадах прокурора (а саме у період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року - на посаді старшого прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області; у період з 15.12.2015 року по 12.04.2017 року - на посаді прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області; у період з 13.04.2017 року по 31.12.2020 року - на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області) та в рахунок відшкодування шкоди, завданої пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI, який Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнаний неконституційним в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування», 2 092 073,60 грн. (два мільйони дев`яносто дві тисячі сімдесят три гривні, 60 копійок), в тому числі: посадового окладу - 966 957,90 грн. (дев`ятсот шістдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім гривень, 90 копійок); надбавки за вислугу років - 185 025,58 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч двадцять п`ять гривень, 58 копійок); надбавки за виконання особливо важливої роботи - 903 423,86грн. (дев`ятсот три тисячі чотириста двадцять три гривні, 86 копійок); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 36 666,27 грн. (тридцять шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень, 27 копійок).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при розрахунку заробітної плати відповідачем не дотримано вимог ст.81 Закону України «Про прокуратуру», що призвело до її виплати в значно меншому розмірі, ніж визначено законом, в тому числі й з урахуванням прийнятого 26.03.2020 р. Конституційним Судом України рішення № 6-р/2020.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позов залишено без задоволення.
З апеляційною скаргою звернувся позивач, посилаючись на ті обставини, які були підґрунтям для вимог позову.
За результатами апеляційного перегляду справи просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Відзив не надходив.
Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено наступні обставини.
З 01 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року ОСОБА_1  працював на посаді старшого прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська на підставі наказу № 1083к від 08.05.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 31).
Наказом Прокуратури Дніпропетровської області № 2409к від 14 грудня 2015 року призначено молодшого радника юстиції Крамаренко С. П.  прокурором Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області з 15 грудня 2015 року. Встановлено оклад згідно зі штатним розписом. На підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», встановлено надбавки (а.с. 34).
Згідно наказу Прокуратури Дніпропетровської області № 405к від 13 квітня 2017 року призначено молодшого радника юстиції Крамаренко С. П.  прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області. Встановлено оклад згідно штатного розпису. На підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», встановлено надбавки (а.с. 35).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» посадовий оклад ОСОБА_1  на займаних посадах з 01.07.2015 року по 31.12.2020 року складав: з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року - 1 444,00 грн.; з 15.12.2015 року по 05.09.2017 року - 2 048,00 грн.; з 06.09.2017 року по 31.12.2020 року - 5 660,00 грн., що підтверджується довідкою Дніпропетровською обласною прокуратурою від 06.11.2020 року № 21-67.
Не погодившись із такою бездіяльністю звернувсь до суду за захистом, на його думку, порушеного права.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що у відповідача відсутнє права на здійснення перерахунку та виплату посадового окладу позивачу самостійно без правого врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України у розмірі, іншому ніж встановлений постановою КМУ №505.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті в межах апеляційних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Позивач з 01.07.2015 року по 30.12.2020 року працював в органах прокуратури Дніпропетровської області на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 та не заперечується сторонами.
Позивачу за період з 01.07.2015 по 31.12.2020 заробітна плата нараховувалась виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
15.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру", статтею 81 якого визначено складові та розмір заробітної плати прокурорів.
З моменту набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" заробітна плата позивачу розраховувалась не у відповідності до ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що, на думку позивача, є порушенням закону та призводить до порушення його прав.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.
Спірним питанням в даній справі є різне тлумачення сторонами положень чинного законодавства в частині обчислення заробітної плати позивача на підставі ч.3 ст.81 Закону України Про прокуратуру з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду від 26.03.2020 року у справі № 1-223/2018(2840/18).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Закон № 1697-VII).
Частиною першою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Відповідно до частини третьої статті 81 Закону України Про прокуратуру посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Отже, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.
Разом із цим, відповідно до положень статей 8, 13 Закону України Про оплату праці умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Вказане положення кореспондується з положеннями частини дев`ятої статті 81 Закону № 1697-VII, в якій встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з нормами частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Частиною першою статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. За правилами статті 89 Закону № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 Закону № 1697-VII).
Відповідно до абзацами 2, 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік № 80-VIII від 28 грудня 2014 року встановлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2015 рік; положення частини 2 статті 33, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням. Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 року у справі № 18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.
Таким чином, Закон України Про Державний бюджет України на відповідний рік, як Закон, яким регулюються бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надають повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.
Рішення щодо неконституційності пункту 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік Конституційним Судом України не приймалися.
На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників органів прокуратури була визначена постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури із урахуванням відповідних змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30 вересня 2015 року та № 1013 від 09 грудня 2015 року.
Кабінетом Міністрів України покладені на нього пунктом 13 розділу ХІІІ Закону № 1697-VII обов`язки не були виконані, а саме не було приведено нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 31 травня 2012 року № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників, не внесені, а Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України Про прокуратуру не передбачались, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладені у постановах від 04 листопада 2015 року № 21-1461, від 30 березня 2016 року № 21-271а16, від 13 липня 2016 року № 21-1488а16, а також аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року № 808/2163/17 та від 16 січня 2019 року № 804/217/17, від 27 лютого 2019 року № 809/982/16.  
Отже, за  пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік, положення якого, станом на час виникнення спірних правовідносин неконституційними не визнавались, відповідач під час нарахування та виплати заробітної плати позивачу цілком на законних підставах застосовував постанову Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року.
Стосовно посилання позивача на рішення Конституційного Суду від 26.03.2020 року у справі № 1-223/2018(2840/18), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, як на підставу для стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь неотриманої частини заробітної плати, суд зазначає таке.
За положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Так, у статті 91 Закону України Про Конституційний Суд України № 2136-VIII від 13.07.2017 року передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Згідно із ст. 97 Закону України Про Конституційний Суд України суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Конституційним Судом України в пункті 2 резолютивної частини рішенні №6-р/2020 від 26.03.2020 по справі №1-223/2018(2840/18) вказано про втрату чинності положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 26 березня 2020 року.
Тобто, саме з цього часу втратили чинність положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин положення зазначеної норми були чинними та підлягали застосуванню відповідачем.
З огляду на вищенаведене, визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач, у спірних відносинах, був зобов`язаний і діяв у межах та на підставі того законодавства, яке існувало на час виникнення спірних відносин, а тому висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 26.03.2020 №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18) не можуть бути підставою для стягнення на користь позивача неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України
Про прокуратуру, завданої положеннями пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 липня 2015 року по 25 березня 2020 року.
З огляду на викладене, викладені апелянтом доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути визнані судом належною підставою для задоволення позовних вимог,  відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо правовідносин між сторонами, які виникли після прийняття рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 щодо нарахування та виплати заробітної плати у вигляді посадового окладу за період з 26.03.2020 року по 30.12.2020року, суд зазначає наступне.
Як було зазначено вище, згідно з ч. ч. 3 та 4 ст. 81 Закону №1697-VII (в редакції від 20.03.2020) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Законом України від 19.09.2019 №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (Закон №113-IX), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Так, у ч. 1 ст. 7 Закону №1697-VІІ слова "регіональні" та "місцеві" замінено відповідно на "обласні" та "окружні". Статтею 15 Закону №1697-VІІ зазначено виключний перелік посад в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах.
Відповідно до Закону № 113-IX частини третю - п`яту ст. 81 Закону "Про прокуратуру" викладено в іншій редакції та, зокрема, встановлено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом, відповідно, прокурора обласної прокуратури - 1,2. Відповідно, з 25.09.2019 Законом № 113-IX визначено розмір посадового окладу працівника прокуратури в ст. 81 Закону №1697-VII.
Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-IX за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме постанова КМУ №505 від 31.05.2012.
Таким чином, до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окружні прокуратури розпочали роботу з 15.03.2021 року відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 року №40.
Враховуючи, що рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 прийнято 26.03.2020 року, яким визнано неконституційним положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, право на отримання заробітної плати у вигляді належного посадового окладу виникає у працівника прокуратури з 26.03.2020року, у зв`язку з чим, суд вважає, що прокуратурою були допущені порушення ст. 43 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права володіння людиною своїм майном, ст. 81 Закону №1697-VII, відповідно, грошові кошти, а саме, частина заробітної плати у вигляді посадового окладу, яка була недоотримана позивачем, підлягають нарахуванню та виплаті з урахуванням приписів рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020року.
Отже, з 26.03.2020 року у працівників прокуратури виникає право на отримання належного розміру заробітної плати, що мала бути нарахована та виплачена відповідачем відповідно до положень ст. 81 Закону №1697-VІІ.
Виходячи з вище встановлених обставин, відповідачем не доведено правомірність вчинення дій по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 заробітної пати у вигляді посадового окладу та надбавки за вислугу років відповідно постанови КМУ № 505 з огляду на вимоги п. 3 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ у періоді з 26.03.2020 року по 30.12.2020року, включно. 
Водночас, до стягнення може бути звернута лише нарахована сума, яка має певний визначений розмір, але, як вбачається з матеріалів справи, сума заробітної плати позивачу у періоді з 26.03.2020 року по 30.12.2020року у розмірі, передбаченому приписами ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не нараховувалась, відтак з урахуванням приписів ч. 2 ст. 9 КАСУ суд виходить за межі позовних вимог в цій частині та дійшов висновку з метою належного захисту прав позивача визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати відповідача провести нарахування заробітної плати позивачу з 26.03.2020 року по 30.12.2020року, у порядку та спосіб визначений ч.ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру та виплатити грошові кошти, які складають різницю між фактично отриманим з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року грошовим забезпеченням та належним до виплати грошовим забезпеченням, розрахованим у порядку та спосіб визначений ч.ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру.
З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, рішення  суду першої інстанції підлягає скасуванню.  
Керуючись ст. ст.    243,    250,    310, 317,    321,        322,    325,    328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021  в адміністративній справі №160/179/21 скасувати, у справі прийняти нову постанову.
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 заробітної плати з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року, в порядку та в розмірах передбачених ч. ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру.
Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру  нарахувати заробітну плату ОСОБА_1 з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року , у порядку та спосіб визначений ч.ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру.
Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру виплатити ОСОБА_1  грошові кошти, які складають різницю між фактично отриманою з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року заробітною платою та належною до виплати заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч. ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 05 серпня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва