Ухвала
 
05 липня 2021 року
м. Київ
справа № 939/512/21
провадження № 61-10041ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 03 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в певний період та визнати за нею право власності на 1/2 частину об'єктів нерухомого майна, а саме дев'яти земельних ділянок, що розташовані в межах Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області, а також с. Дружня та с. Блиставиця Бородянського району Київської області. 
В обґрунтування позову вказала, що з травня 2012 року до листопада                      2018 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу і в цей період набули зазначені земельні ділянки, які є предметом поділу між ними.
Одночасно із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій ОСОБА_2 просила накласти арешт на вказані земельні ділянки. Необхідність у забезпеченні позову обґрунтовувала тим, що відповідач може відчужити спірні земельні ділянки, чим утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 03 березня 2021 року в складі судді Міланіч А. М, залишеною без постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року в складі колегії суддів:              Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на таке майно:
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221084000:04:004:0535, площею 2 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Луб`янська сільська рада;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221084000:04:004:0537, площею 2 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Луб`янська сільська рада;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221084000:04:002:0206, площею 2 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Луб`янська сільська рада;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221084000:04:004:0536, площею 2 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Луб`янська сільська рада;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221084000:04:004:0538, площею 2 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Луб`янська сільська рада;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221080500:03:004:0616,                         площею 0,105 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221084000:03:001:0063,                        площею 0,75 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Луб`янська сільська рада;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221081000:02:002:1345,                         площею 0,1496 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер 3221084000:03:001:0067,                         площею 1,8174 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Луб`янська сільська рада, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_1 , заборонивши їх відчуження.
У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду,                   ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви                           ОСОБА_2 про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Разом із тим, суд застосував вид забезпечення позову, який не є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України                              від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. 
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та  являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів
Суди попередніх інстанцій, установивши, що між сторонами існує спір щодо права власності на вказані земельні ділянки, які зареєстровані за відповідачем, дійшли вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на вказане вище нерухоме майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до його відчуження, внаслідок чого істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову. 
Доводам касаційної скарги про відсутність доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення судами надана належна оцінка, які узяли до уваги виниклі між сторонами правовідносини та підставно вказали на тимчасовість вжитих заходів забезпечення позову, а також акцентували увагу, що суд не перевіряє обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Отже, обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і не є вирішенням справи по суті позовних вимог.
Крім того, суди відхилили аргументи скаржника про необхідність доведення реальності загрози невиконання рішення у випадку задоволення позовних вимог, вказавши, що така загроза розглядається як потенційна.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
Керуючись четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 03 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара