Ухвала
 
02 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 328/281/20
провадження № 61-10521ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого природного газу,
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «ОГС «Запоріжгаз») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість необлікованого природного газу в сумі 93 337,08 грн.
 
Позов АТ «ОГС «Запоріжгаз» мотивовано тим, що 21 січня 2019 року його представник оглянув газовий лічильник, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та встановив порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме: розділу 11 глави 2 пункту 1.3 несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки; розділу 11 глави 2 пункту 3.1 пошкодження засобу вимірювальної техніки (лічильника газу) або робота комерційного вузла обліку природного газу чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрати (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку природного газу не обліковуються або обліковуються некоректно. За результатами перевірки працівники Токмацького відділення АТ «ОГС «Запоріжгаз» склали акт про порушення від 21 січня 2019 року № 0600044476, який в порядку, визначеному Кодексом газорозподільних систем, підписано працівниками АТ «ОГС «Запоріжгаз» та споживачем без зауважень. Лічильник газу було демонтовано для проведення експертизи, про що зазначено в протоколі від 21 січня 2019 року № 000560 про направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу. 31 січня 2019 року проведено експертизу засобу вимірювальної техніки, про що складено акт № 0084 експертизи лічильника газу, за результатами якої виявлено несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки шляхом прихованих заходів: внесено самовільні зміни в конструкцію лічильника з метою заниження його показів - на клапані вимірювача змонтовано (вклеєно) сторонній предмет (елемент), що не передбачено конструкцією заводу-виробника. Під дією впливу постійного магнітного поля на цей предмет (елемент), клапан вимірювача зміщується, рух клапанів вимірювача припиняється внаслідок чого об`єм газу, що проходить крізь лічильник, не обліковується. Лічильник не придатний до подальшої експлуатації, підлягає заміні. АТ «ОГС «Запоріжгаз» надіслало відповідачу рекомендованим листом з повідомленням акт-розрахунок необлікованого об`єму природного газу і його вартості та рахунок на оплату з пропозицією погашення вартості необлікованого об`єму природного газу в сумі 93 337,08 грн протягом 10 днів з дати отримання цього повідомлення. Однак відповідач не здійснив оплати вартості необлікованого об`єму природного газу.
 
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Запоріжгаз» донарахований необлікований об`єм та обсяг природного газу і його вартості в сумі 93 337,08 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року - без змін.
 
25 червня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) -  2 270 грн.
 
Ціна позову  в цій справі становить 93 337,08 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тобто справа № 328/281/20 є малозначною в силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Доводи ОСОБА_1 про неврахування судами правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 914/2384/17, не заслуговують на увагу, оскільки встановленні у вказаній справі обставини не є подібними до обставин, встановлених судами попередніх інстанцій в цій справі. Так, у справі № 914/2384/17 було встановлено, що експертиза засобу вимірювальної техніки була проведена з порушенням Кодексу газорозподільних систем, не в десятиденний термін з дня складення протоколу про направлення його на експертизу, а в момент, коли справа вже перебувала в суді, у зв`язку з чим у справі були відсутні належні докази на підтвердження того, що внаслідок втручання в конструкцію лічильника настали наслідки у вигляді спотворення даних обліку газу. В цій справі суди попередніх інстанцій не встановили подібних обставин. Досліджений судами в цій справі акт експертизи не визнавався неналежним доказом.
 
Крім того, посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постанові Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Судова практика щодо розгляду справ за подібних правовідносин є сталою, а касаційна скарга ОСОБА_1 не містить посилань на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що б вказувало на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого природного газу.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко