ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/2117/21 пров. № А/857/7809/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Улицького В.З., Шинкар Т.І.,                    
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 15 березня 2021 року, прийняте суддею Кравцівим О.Р. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про  визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

                                                        встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації (надалі - УСЗН Самбірської РДА, відповідач), в якому просив визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк для звернення до суду щодо порушення прав за 2016 рік; визнати протиправною відмову у перерахунку та виплаті щорічної разової допомоги до 5 травня за 2016, 2020 роки у розмірі передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату  щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016, 2020 роки у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком за кожний рік, з врахуванням виплачених сум. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 15 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником бойових дій та має право на отримання допомоги до 5 травня.
Органами, уповноваженими здійснювати виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня, є Управління соціального захисту населення за місцем проживання позивача.
Суд врахував рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року  у справі №3-р/2020 та зазначив, що розмір разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій у 2020 році становить 8190,00 грн. (1638,00 грн. х 5). Виплата позивачу в 2020 році разової грошової допомоги у сумі 1390,00 грн. не відповідає приписам ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.
Своєю чергою, підстав для задоволення вимог позивача за 2016 рік немає, оскільки закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, що відповідає приписам ч. 2 ст. 152 Конституції України.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду про те, що суди не повинні застосовувати положення нормативно - правових актів, які не відповідають Конституції України та законам України, незалежно від того оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися у випадках, коли вони є чинними (маються покликання на постанови Верховного Суду від 23.05.2019 року у справі №910/5098/18, від 18.03.2019 року у справі №910/5244/18, від 20.03.2019 року у справі №910/7715/18, від 18.04.2019 року у справі №910/5105/18, від 12.03.2019 року  у справі №913/204/18).
Крім того, зазначає, що у 2016 році не знав про порушення прав при виплаті разової допомоги до 5 травня у 2016 році. Однак, якщо б звернувся і у позові було б відмовлено, то в даний час позивач міг би подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами у зв`язку із прийняттям рішення Конституційним Судом України.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.06.2015 року Управління особового складу штабу командування Сухопутних військ, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, та відповідно має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року у справі №1-247/2018(3393/18) за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити перерахунок недоплаченої йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2016, 2020 роках, виходячи із розміру цієї допомоги - 5 мінімальних пенсій за віком.
Листом від 22.12.2020 року за №К-149/01-11 відповідач повідомив, що відповідно до постанов Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» виплата цієї допомоги проводиться через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи грошового утримання) учасникам бойових дій у таких розмірах: у 2016 році - 920,00 грн., у 2017 році у розмірі 1200,00 грн.; у 2018 році   1265,00 грн.; у 2019 році   1295,00 грн.; у 2020 році   1390,00 грн.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази та застосував процесуальні норми.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України   позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідачів здійснити перерахування та виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік та  за 2020 рік у розмірі визначеному частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від   22 жовтня 1993 року № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII).
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою 10.02.2021 року. Просив поновити строк для звернення до суду щодо порушення його прав за 2016 рік, покликаючись на те, що на момент виплати відповідної допомоги у 2016 році перебував у миротворчій місії ООН у ДР Конго, а саме в період з 04.06.2015 року по 12.06.2016 року, тому не міг знати про порушення його прав. Більше того, відповідні кошти надходили на картку, яка перебувала в Україні. Грошове забезпечення  також поступало на вказану картку, а тому позивач і не підозрював про порушення його прав та була відсутня можливість звернутися за захистом до суду. Про порушення його прав, позивач дізнався із відповіді відповідача від 30.12.2020 року.
Верховний Суд у постанові від 22.07.2021 року у справі № 420/718/21 зауважив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).
В цьому випадку, суд наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.
Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
В той же час, суд зауважує, що відповідно до статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Тобто, Законом № 3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.
При цьому, суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року розглядаючи справу № 607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з  30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.
Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 року у справі №607/7919/17, перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом за 2016 рік та 2020 рік слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.
В той же час, до суду позивач звернувся 10.02.2021 року, тобто з пропуском строку визначеного частиною другою статті 122 КАС України за 2016 рік.
Колегія суддів вважає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за 2016 рік, оскільки у миротворчій місії ООН у ДР Конго  позивач перебував до 12.06.2016 року, відтак з 12.06.2016 року позивач міг дізнатися про порушення його права на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня у меншому розмірі. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду
Доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався з листа відповідача від 22.12.2020 року №К-149/01-11, суд вважає безпідставними, оскільки отримання такого листа не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Колегія суддів зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом за 2016 рік не навівши поважних та об`єктивних причин його пропуску.
До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення пропущеного строку.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відтак, враховуючи те, що позивач не навів поважних підстав для поновлення строку звернення до суду,  колегія суддів приходить до висновку про залишення позовних вимог за 2016 рік без розгляду.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.07.2021 року у справі № 420/718/21.
Стосовно позовних вимог за 2020 рік, то колегія суддів з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України оцінки спірному судовому рішенні в цій частині не надає, оскільки в апеляційній скарзі вимог та обґрунтувань наведено не було, тому подібне виходить за її межі.
Разом з тим, обрана позиція з даного питання судом першої інстанції не суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду зроблених в постанові від 13.01.2021 року у справі №440/2722/20.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги за 2016 рік слід залишити без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, врешті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

                                                       постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 15 березня 2021 року у справі № 380/2117/21 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язання Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою вказані позовні вимоги залишити без розгляду. 
Врешті рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 16.08.2021 року.