ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 липня 2021 року           справа №200/11844/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В., 
при секретарі судового засідання Сізонова Є.С.,
за участю позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача Богуцької В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Апазіді Костянтина Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 200/11844/20-а (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу,-
                                                      ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2020 року адвокат Апазіді Костнянтин Юрійович (далі-представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі-відповідач) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати попередження від 26.08.2020 року про припинення державної служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.09.2020 року № 24/к про звільнення;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 28.09.2020 року;
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.09.2020 року.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року у справі № 520/1414/2020 за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 3050/к від 26.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 28.12.2019 року;
- стягнуто із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 року по 05.08.2020 року.
На виконання вищевказаного рішення суду заступник голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області видала наказ від 19.08.2020 року № 20/к про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26.12.2019 № 3050/к та поновлення ОСОБА_1 з 28 грудня 2020 року на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
28.08.2020 року позивач телефоном отримав попередження від 26.08.2020 року про припинення державної служби. Поштою попередження позивач отримав 07.09.2020 року.
07.09.2020 року поштою позивач отримав копію наказу від 21.08.2020 року № 21/к про внесення змін до наказу від 19.08.2020 № 20/к, а саме в пункті 2 наказу замінити прізвище « ОСОБА_2 » на прізвище « ОСОБА_3 ».
29.09.2020 року телефоном позивач отримав наказ від 28.09.2020 року № 24/к про звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, поштою копію наказу позивач отримав 05.10.2020 року.
Позивач не погодився з діями заступника голови та голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, зазначив, що У складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначається заступник голови комісії – представник органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, який у разі відсутності голови комісії з припинення органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує його обов`язки.»
Тому, на думку позивача, підлягає встановленню наявність повноважень голови ліквідаційної комісії на даний час щодо виконання обов`язків голови такої комісії та, відповідно, щодо видання наказів про звільнення. Зазначив, що Головою ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області не було виконано рішення суду. У процедурі перетворення органів Міністерства юстиції не має скорочення посади Позивача – заступника начальника відділу примусового виконання рішень.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування наказу про звільнення від 28.09.2020 року № 24/к, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду через пропуск строку звернення до адміністративного суду.
Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу в якій пославшись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просив скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в середині вересня 2020 року у позивача та його дружини погіршилося самопочуття, з`явився нежить, слабкість та підвищена температура тіла. 21.09.2020 року дружина позивача звернулася до сімейного лікаря-терапевта, де була встановлена підозра на двосторонню пневмонію. 23.09.2020 року позивач теж звернувся на прийом до того ж сімейного лікаря зі скаргою на погане самопочуття, за результатами чого було призначено лікування та виписано направлення на мультидетекторну комп`ютерну томографію. У зв`язку з великою завантаженістю медичних центрів комп`ютерну томографію було зроблено 02.10.2020 року, за результатами якої у дружини позивача було підтверджено двостороннє ураження легень, можливо як прояв вірусної пневмонії з підозрою на СОVID-19. Після цього вони неодноразово були на прийомі у сімейного лікаря. 12.10.2020 року було отримано направлення на ПЛР – тест, який виявився позитивним. 19.10.2020 року на прийомі у сімейного лікаря дружині позивача стало дуже погано та була викликана швидка допомого для транспортування її до обласної інфекційної лікарні з метою госпіталізації. У зв`язку з браком коштів на лікування дружина Позивача відмовилася від госпіталізації. Лікування продовжували у домашніх умовах з урахуванням карантинних заходів. Отже, позивач є контактною особою хворої на СОVID -19 дружини, і тому не міг наражати на небезпеку зараження інших осіб та залишався на самоізоляції згідно з рекомендаціями сімейного лікаря. 
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.
Суд, заслухав суддю – доповідача, пояснення сторін перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, і дійшов  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач вже звертався до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування попередження від 26.08.2020 року про припинення державної служби. Визнання протиправним та скасування наказу Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.09.2020 року № 24/к про звільнення з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску процесуального строку представником позивача зазначено, що в середині вересня 2020 року у позивача та його дружини погіршилось самопочуття, дружина позивача отримала позитивний тест на захворювання COVID-19. Враховуючи те, що вартість комп`ютерної томографії, ПЛР-теста та інших аналізів дуже велика позивач не в змозі був оплачувати їх відносно себе, тому що особистих коштів вистачило лише на оплату вартості відповідних аналізів для дружини. А так як він та його дружина спільно мешкають та ведуть сумісне господарство, результати ПЛР-теста, позивач вважає прийнятними і до себе. До того ж позивачем зазначено, що він є контактною особою хворої на COVID-19 дружини, і тому не міг наражати на небезпеку зараження інших осіб та залишався на самоізоляції згідно з рекомендаціями свого лікаря.
Проте, судом вказані причини визнані неповажними.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду  від 20 листопада 2020 року у справі №520/15414/2020 позовна заява повернута позивачеві у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 3 цієї статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
З аналізу зазначених норм вбачається, що Кодексом визначено особливий строк звернення до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби – один місяць.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного суду України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Висновки суду збігаються з аналогічною позицією Верховного Суду в ухвалі від 13 березня 2018 року по справі за № 800/474/17.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до суду з позовом 12 грудня 2020 р., тобто з порушенням місячного строку.
Суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду у спірних правовідносинах.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що хвороба дружини на COVID-19 та самоізоляція не перешкоджали позивачу звернутись до суду в межах строку звернення з даним позовом.
Долучені позивачем результати дослідження від 29.10.2020р. та від 09.04.2021р. не спростовують висновку суду щодо відсутності поважних причин строку звернення до суду та ніяким чином не підтверджують не можливість звернення до суду у встановлений термін.
Жодного іншого доказу чи посилання на обставини, які б завадили йому своєчасно звернутися до адміністративного суду, позивачем не надано .
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, за приписами  частини 3 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування наказу про звільнення від 28.09.2020 року №24/к, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через пропуск строку звернення до адміністративного суду.
Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та прийнято ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення без змін оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги.
Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Апазіді Костянтина Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 200/11844/20-а – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №200/11844/20-а – залишити без змін.
Повний текст постанови складений та підписаний 07 липня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач:                                                                                   Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                       І.В. Геращенко

                                                                                                                          І.В. Сіваченко