УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 740/5359/20
провадження № 51-3955ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 червня 2021 року, які постановлені в кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020270180001009, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 2007 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 1 місяць, звільненого умовно-достроково від відбування покарання 08 квітня 2016 року на невідбутий строк 3 місяці 27 днів, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
Суть питання
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 25 жовтня 2020 року близько 16 год 30 хв, знаходячись разом із ОСОБА_5 на території подвір`я будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин, під час якого завдав останньому один удар ножем в область грудної клітки справа, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в  момент їх заподіяння.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду сторона захисту подала до апеляційного суду скаргу. 
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 02 червня 2021 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущене, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи наведене засуджений указує на те, що вирок місцевого суду є незаконним, з яким він не погоджується, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не доведено належними доказами, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, вказує на те, що апеляційний суд провів судове засідання без його участі, а він є ключовою фігурою у судовому розгляді, тому його явка була обов`язковою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Попри те, що засуджений посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суть його касаційної скарги полягає в посиланні на неповноту судового розгляду та незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Разом із тим, при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Зазначені у вироку докази є логічним, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, а доводи засудженого про протилежне Верховний Суд вважає безпідставними. 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга засудженого не містить.
Доводи засудженого про те, що його явка в суді апеляційної інстанції була обов`язковою, є безпідставними, виходячи з такого. 
Згідно із ч. 4 ст. 401 КПК України участь обвинуваченого в апеляційному розгляді є обов`язковою якщо у скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає участь обвинуваченого обов`язковою. Що стосується обвинуваченого, який утримується під вартою, то його участь є обов`язковою також і у разі, якщо про це надійшло його клопотання. 
Відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття в судове засідання сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Як видно з доданої до касаційної скарги відповіді заступника керівника обласного прокурора ОСОБА_6 від 10 червня 2021 року № 22-1776-21 на звернення обвинуваченого ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі захисника не ставилося питання про погіршення становища його підзахисного та апеляційний суд не визнавав участь обвинуваченого обов`язковою. Також від обвинуваченого до апеляційного суду не надходило клопотань про його бажання приймати участь у розгляді справи. Крім того, у відповіді зазначено, що ОСОБА_7 було повідомлено 09 квітня 2021 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою його захисника та направлено її копію і пам`ятку про права обвинуваченого. Також його було своєчасно повідомлено листом від 19 квітня 2021 року про дату та час розгляду вказаного кримінального провадження.
До того ж, у своїй касаційній скарзі засуджений не заперечує правильність наведених вище обставин.
Інші твердження наведені засудженим у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                            ОСОБА_3