ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3280/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді          Оксененка О.М.,
суддів:          Лічевецького І.О.,
 Мельничука В.П.,
 розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Державної податкової служби України в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №0001930511 від 22.01.2020;
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №11614/6/99-00-08-05-01-06 від 31.03.2020.
Позов обґрунтовано тим, що спірне податкове повідомлення-рішення контролюючого органу було прийнято за результатом проведеної перевірки, в ході якої був зроблений висновок про нереальний (безтоварний) характер господарських операцій позивача з його контрагентами - ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос», внаслідок чого ним завищено суму податку на додану вартість за травень-червень 2019 року на суму 274902 грн, який не відповідає дійсним обставинам справи. 
Крім того, позивач зазначив, що з огляду на надання письмових пояснень на запит контролюючого органу, тому підстави для проведення відповідачем  перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відсутні.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.01.2020 №0001930511. В іншій частині в позові відмовлено.
Головне управління Державної податкової служби у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що господарська діяльність контрагентів позивача - ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» носить ознаки нереальності здійснення операцій, так як згідно з квартальними звітами встановлено відсутність на підприємствах основних засобів, необхідних для ведення господарської діяльності.
На думку апелянта, первинні документи щодо операцій з ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» мають ознаки дефектності, спостерігається невідповідність товарної номенклатури та обрив ланцюга без наявності імпортера та виробника по ланцюгу постачання.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що Генеральною прокуратурою України здійснюється розслідування кримінального провадження №42017000000004299 від 17.11.2017 за фактами вчинення ТОВ «Геральдіко» кримінальних правопорушень, передбачених частиною ст.205, частиною другою ст.209, частиною третьою ст.212, частиною третьою ст.358 Кримінального кодексу України.
Так, орган досудового розслідування вважає встановленим факт, що в період з 2018 року по теперішній час невстановленими особами було вчинено фіктивне підприємництво шляхом створення/придбання низки суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ «Геральдіко», з метою прикриття незаконної діяльності.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що контролюючий орган під час судового розгляду намагається визначити інші обставини, які не були встановлені у ході перевірки.
На думку позивача, всі господарські операції з контрагентами позивача підтверджуються відповідними первинними документами, відображеними у податкових накладних, зареєстрованих належними чином, економічний результат таких операцій належним чином доведений позивачем.
Окрім того, позивач та відповідач просить здійснювати розгляд справи за його участю у відкритому судовому засіданні, втім у задоволенні таких клопотань слід відмовити, з огляду на наступне.
У відповідності до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги, які у відповідності до частини шостої статті 12 КАС України належать до справ незначної складності, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 
При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), з огляду на положення п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 02.12.2019 №780 було призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Реи Бровари» з 04.12.2019 тривалістю 5 робочих днів.
На підставі вказаного наказу Головним управлінням ДПС у Київській області у період з 04.12.2019 по 10.12.2019 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Реи Бровари» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з підприємствами постачальниками ТОВ «Геральдіко» за період діяльності з 01.05.2019 по 31.05.2019, та ТОВ «Оліос» за період діяльності з 01.06.2019 по 30.06.2019, за результатами якої було складено акт від 17.12.2019 №319/10-36-05-12/39817807 (т.1, а.с.32-53).
За наслідками проведення вказаної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про те, що ТОВ «Реи Бровари» порушено вимоги пунктів 44.1 статті 44, пункти 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 274902,00 грн., а саме: за травень 2019 року на суму 164538,00 грн. та за травень 2019 року на суму 110364,00 грн.
Головне управління ДПС у Київській області рішенням від 20.01.2020 №17017/10/16-36-05-11 залишено без змін висновки акту перевірки від 17.12.2019 №319/10-36-05-12/39817807 (а.с.69-73).
На підставі висновків вказаного акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.01.2020 №0001930511, яким позивачу нараховано до сплати грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 343627,50 грн., у тому числі грошове зобов`язання у розмірі 274902,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 68725,50 грн.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 22.01.2020 №0001930511, позивач звернувся зі скаргою на спірне податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.
Втім, за результатами розгляду вказаної скарги Державною податковою службою України було прийнято рішення від 31.03.2020 №11614/6/99-00-08-05-01-06, яким податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.01.2020 №0001930511 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення та рішення від 31.03.2020 №11614/6/99-00-08-05-01-06 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було дотримано податкову дисципліну при формуванні показників діяльності, необхідних для обчислення податку на додану вартість за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос», що свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на додану вартість за травень-червень 2019 року на суму 274902,00 грн.
Разом з тим, оскільки оскаржуване рішення ДПС України від 31.03.2020 №11614/6/99-00-08-05-01-06 не є юридично значимим для позивача, так як жодних заходів його реалізації щодо позивача не передбачає, а лише залишає чинним винесене раніше податкове повідомлення-рішення від 22.01.2020 №0001930511, відтак підстави до скасування такого рішення та задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
У силу вимог п.п. 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є документальні позапланові перевірки.
Згідно п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
У відповідності п. 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. 
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
За правилами п. 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління ДПС у Київській області від 02.12.2019 №780 було призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Реи Бровари» на підставі підпункту 78.1.4 статті 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, тобто виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Отже, зазначена правова норма чітко визначає, що перевірка може бути призначена за наявності одночасно таких умов:
- виявлення недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
- направлення контролюючим органом платнику податків письмового запиту із зазначенням в ньому виявленої недостовірністі даних та відповідної декларації;
- ненадання платником податків пояснень та їх документального підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до абзацу 1-3 пункту 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. 
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Аналізуючи вищевикладені положення Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка може бути проведена податковим органом в порядку пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України лише у разі ненадання документів та відповідних письмових пояснень платником податків на обов`язковий письмовий запит податкового органу, право надіслання якого поставлено законодавцем в залежність від виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.
Згідно з пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245, запит  щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби  та  підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. 
У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
Пунктом 16 вказаного Порядку визначено, що у разі коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб`єкт  інформаційних  відносин звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Зміст зазначених положень дає підстави для висновку про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які у відповідності до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.
Як свідчать матеріали справи, Головне управління ДПС у Київській області звернулось до ТОВ «Реи Бровари» із запитом від 16.09.2019 №1399/10/10-36-05-12, у якому просило повідомити про те, що контролюючим органом здійснений аналіз походження, відпрацювання усіх ймовірних ланцюгів придбання, введення в обіг придбаного позивачем у ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» у травні-червні 2019 року товару на митну територію України або факт придбання відповідного товару у постачальників резидентів України - невідомий (відсутній).
У вказаному запиті контролюючим органом було запропоновано позивачу надати інформацію, її документальне підтвердження (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою копії первинних, бухгалтерських та інших  документів, що підтверджують господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювались з ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос».
У свою чергу, позивачем листом від 23.10.2019 вих.№1-23/10-19 надало контролюючому органу письмові пояснення на запит.
У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний запит не містить зазначення будь-якої податкової інформації, яка б свідчила про порушення з боку позивача вимог валютного, податкового та іншого не врегульованого ПК України законодавства, що свідчить про не відповідність його вимогам чинного законодавства.
Окрім того, враховуючи, що позивачем було надано відповідь на такий запит, податковий орган був позбавлений можливості призначати перевірку саме на підставі 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Слід зазначити, що невиконання вимог закону щодо наявності підстави для призначення та проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, відтак є самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення такої перевірки.
У даному випадку, Акт податкової перевірки є основним носієм доказової інформації щодо встановлених контролюючим органом податкових правопорушень, втім складений внаслідок проведення саме незаконної перевірки.
Більш того, відповідно до доктрини з умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших.
Відтак, процедурні порушення, допущені контролюючим органом під час призначення перевірки (зокрема, щодо неправомірного прийняття наказу про призначення перевірки), можуть бути підставою для скасування у судовому порядку рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками такої перевірки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 26.03.2019 у справі №806/4875/14 та у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18.
Щодо виявлених відповідачем порушених норм Податкового кодексу України колегія суддів звертає увагу на наступне.
У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Отже, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.
Як свідчать матеріали справи, у перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Геральдіко», між якими 08.05.2019 укладено договір поставки товару №05-271, про зобов`язання Постачальника поставити, а Покупця прийняти та сплатити товар на умовах договору в асортименті та за цінами, які вказані у рахунках-фактурах та накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.
Пунктом 3.1 вказаного Договору визначено, що ціна на товар, що постачається, встановлюється в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та накладних, які підписуються обома сторонами.
Згідно з пунктами 5.1 та 5.3 Договору покупець приймає товар згідно рахунка та накладної від постачальника шляхом: самовивозу; постачання товару до дверей складу покупця транспортом постачальника.
Право власності на поставлений товар переходить до покупця в момент відвантаження зі складу постачальника або розвантаження на складі покупця.
Відповідно до пункту 5.4 договору здача-прийом товару проводиться у присутності представників обох сторін. Товар вважається зданим постачальником та отриманим покупцем за кількістю та найменуванням згідно накладної, якщо на накладній постачальника є відмітка покупця про отримання товару.
Пунктом 6.3 договору визначено, що оплата товару здійснюється з відстрочкою платежу. При даній формі розрахунків плату за поставлений товар покупець повинен здійснити протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
У відповідності до пункту 10.1 Договору договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
На виконання умов вказаного Договору ТОВ «Геральдіко» були виставлені позивачу рахунки на оплату на загальну суму 513828,00 грн., та як наслідок поставлено позивачу товар на загальну суму 752028 грн., про що між сторонами були складені та підписані видаткові накладні від 17.05.2019 №10 на суму 391200 грн. (у т.ч. ПДВ - 65200 грн.), від 20.05.2019 №11 на суму 71328 грн. (у т.ч. ПДВ - 11888 грн.), від 20.05.2019 №10 на суму 51300 грн (у т.ч. ПДВ - 8550 грн.) та від 23.05.2019 №12 на суму 238200 грн. (у т.ч. ПДВ - 39700 грн.). 
Крім того, згідно товарно-транспортних накладних від 17.05.2019 №860, від 20.05.2019 №873, від 20.05.2019 №877 та від 23.05.2019 №657, перевезення товару на склад позивача здійснювалось ТОВ «Геральдіко».
У свою чергу, відповідно до виписки з банківського рахунку за період з 01.05.2019 по 31.07.2019 ТОВ «Реи Бровари» частково розрахувалось перед вказаним контрагентом за отриманий товар на суму 484800 грн.
У подальшому, 08.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент Віт» (Сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю «Геральдіко» (Сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Сторона-3) укладено договір про відступлення права вимоги виконання частини грошового забезпечення №05/071, за умовами якого сторона 2 передає Стороні-1, а Сторона-1 приймає  право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що належить Стороні-2 за договором поставки товару №05-271 від 08.05.2019, укладеним між Стороною-2 та Стороною-3, де Сторона-2 є постачальником, а Сторона-3 - покупцем.
Згідно з пунктами 1.3-1.4 договору Cторона-2 відступає право вимоги  виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором Cтороні-1 відповідно до пункту 6.4 договору поставки товару №05-271 від 05.05.2019.
Сума невиконаного грошового зобов`язання Cторони-3 за основним договором становить 217288 грн., у тому числі ПДВ - 36214,66 грн.
Відповідно до пункту 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Як вбачається з виписки по банківському рахунку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, позивачем на виконання умов вказаного договору було перераховано на користь ТОВ «Акцент Віт» грошові кошти у розмірі 277228,00 грн.
Окрім того, у перевіряємий період 07.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геральдіко» (Перевізник, Виконавець) було укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів №05-124, за умовами якого виконавець зобов`язався протягом строку дії договору надати замовнику послуги з організації вантажних перевезень на умовах, які передбачені договором.
У відповідності до пункту 2.1 Договору при виникненні необхідності отримати послуги, замовник заздалегідь (не пізніше 5 календарних днів) повідомляє повне найменування вантажу, кількість (в одиниці виміру), опис тари та упаковки, адресу місця передачі вантажу, контактні дані представника замовника, відповідального за передачу вантажу. Замовник передає, а виконавець приймає вантаж разовими партіями на підставі заявки замовника.
Виконавець після закінчення надання послуг з організації вантажних перевезень  надає замовнику акт наданих послуг.
Замовник протягом 5-ти календарних днів від дати отримання від виконавця акта надання послуг підписує його та направляє виконавцю.
Згідно пункту 3.1 Договору ціна договору встановлюється в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та актах наданих послуг, які підписуються обома сторонами.
За умовами пункту 3.3 Договору за виконання послуг, зазначених у договорі, замовник здійснює оплату у розмірі 100% послуг, шляхом перерахування кошів на поточний рахунок виконавця  на підставі підписаних між сторонами актів наданих послуг (т.1, а.с.204-206).
На виконання умов вказаного договору ТОВ «Геральдіко» були надані позивачу послуги з організації вантажних перевезень, що підтверджується складеним та підписаним між сторонами Акту надання послуг від 31.05.2019 №6 на суму 235200 грн. (у т.ч. ПДВ - 39200 грн.), та оформленими товарно-транспортними накладними від 10.05.2019 №600, від 14.05.2019 №654, від 20.05.2019 №700, від 22.05.2019 №720, від 24.05.2019 №756, від 02.05.2019 №454, від 06.05.2019 №530, від 06.05.2019 №530, від 11.05.2019 №774/1, від 11.05.2019 №774/2, від 11.05.2019 №774/4, від 11.05.2019 №774/5, від 29.05.2019 №824/1, від 29.05.2019 №824/2, від 27.06.2019 №905/2, від 27.06.2019, №905/3 від 27.06.2019, №905/4 від 27.06.2019, №1000 від 01.07.2019, №103 від 03.07.2019, №1013 від 08.07.2019, №1020 від 10.07.2019, №1020 від 12.07.2019, №1025 від 15.07.2019, №1032 від 17.07.2019, №1040 від 19.07.2019, №1045 від 22.07.2019 та №1060 від 24.07.2019.
У свою чергу, ТОВ «Геральдіко» були виписані позивачу податкові накладні, сума ПДВ за якими була включена позивачем до складу податкового кредиту за червень 2019 року, про що свідчить податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року від 17.07.2019.
Також, під час проведення перевірки було встановлено наявність взаємовідносин позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Оліос» (Виконавець, Постачальник), між якими 12.06.2019 було укладено поставки товару №12/06-Т, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та сплатити товар на умовах договору в асортименті та за цінами, які вказані у рахунках-фактурах та накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.
Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна на товар, що постачається, встановлюється  в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та накладних, які підписуються обома сторонами.
Згідно з пунктами 5.1 та 5.3 вказаного Договору покупець приймає товар згідно рахунка та накладної від постачальника шляхом: самовивозу; постачання товару до дверей складу покупця транспортом постачальника.
Право власності на поставлений товар переходить до покупця в момент відвантаження зі складу постачальника або розвантаження на складі покупця.
Відповідно до пункту 5.4 договору здача-прийом товару проводиться  у присутності представників обох сторін. Товар вважається зданим постачальником та отриманим покупцем за кількістю та найменуванням згідно накладної, якщо на накладній постачальника є відмітка покупця про отримання товару.
Пунктом 6.3 договору закріплено, що оплата товару здійснюється з відстрочкою платежу. При даній формі розрахунків плату за поставлений товар покупець повинен здійснити протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.
Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
На виконання умов вказаного договору, ТОВ «АК «Оліос» були виставлені рахунки на оплату №12 від 17.06.2019 на суму 68064 грн. та №25 від 25.06.2019 на суму 268200 грн, та як наслідок поставлено позивачу товар на загальну суму 336264 грн., про що між сторонами були складені та підписані видаткові накладні від 18.06.2019 №20 на суму 68064 грн. (у т.ч. ПДВ - 11344 грн.), від 27.06.2019 №28 на суму 268200 грн. (у т.ч. ПДВ - 44700 грн.).
Крім того, у відповідності до товарно-транспортних накладних від 18.06.2019 №157 та від 27.06.2019 №187, перевезення товару на склад позивача здійснювалось ТОВ «АК «Оліос».
У подальшому, 10.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вілд Індустрія» (Сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю «АК «Оліос» (Сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Сторона-3) укладено договір про відступлення права вимоги виконання частини грошового забезпечення №06/19-230, за умовами якого Сторона-2 передає Стороні-1, а Сторона-1 приймає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що належить Стороні-2 за договором поставки товару №12/06-Т від 12.06.2019, укладеним між Стороною-2 та Стороною-3, де Сторона-2 є постачальником, а Сторона-3 - покупцем.
Згідно з пунктами 1.3-1.4 договору Сторона-2 відступає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором Стороні-1 відповідно до пункту 6.4 договору поставки товару №12/06-Т від 12.06.2019.
Сума невиконаного грошового зобов`язання Сторони-3 за основним договором становить 336264 грн., у тому числі ПДВ - 56044 грн.
Пунктом 2.2 договору визначено, що підписанням цього договору Сторона-3 надає свою згоду на відступлення права вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором.
Згідно пункту 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Як вбачається з виписки по банківському рахунку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, позивачем на виконання умов вказаного договору було перераховано на користь ТОВ «Вілд Індустрія» грошові кошти у розмірі 276264 грн. 
Крім того, 10.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АК «Оліос» (Перевізник, Виконавець) укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів №100619-АТ, за умовами якого виконавець зобов`язався протягом строку дії договору надати замовнику послуги із організації вантажних перевезень на умовах, які передбачені договором.
Згідно з пунктом 2.1 вказаного Договору при виникненні необхідності отримати послуги, замовник заздалегідь (не пізніше 5 календарних днів) повідомляє повне найменування вантажу, кількість (в одиниці виміру), опис тари та упаковки, адресу місця передачі вантажу, контактні дані представника замовника, відповідального за передачу вантажу. Замовник передає, а виконавець приймає вантаж разовими партіями на підставі заявки замовника.
Виконавець після закінчення надання послуг з організації вантажних перевезень  надає замовнику акт наданих послуг.
Замовник протягом 5-ти календарних днів від дати отримання від виконавця акта надання послуг підписує його та направляє виконавцю.
Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору ціна договору встановлюється в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та актах наданих послуг, які підписуються обома сторонами.
За умовами пункту 3.3 договору за виконання послуг, зазначених у договорі, замовник здійснює оплату у розмірі 100% послуг, шляхом перерахування кошів на поточний рахунок виконавця  на підставі підписаних між сторонами актів наданих послуг.
На виконання умов вказаного договору ТОВ «АК «Оліос» позивачу надано послуги із організації вантажних перевезень на суму 325920 грн. (у т.ч. ПДВ - 54320 грн.), що підтверджується складеним та підписаним між сторонами актом надання послуг від 27.06.2019 №167.
За результатами здійснення вантажних перевезень на замовлення позивача ТОВ «АК «Оліос» оформлено товарно-транспортні накладні, виписано позивачу податкові накладні, сума ПДВ за якими була включена позивачем  до складу податкового кредиту за червень 2019 року, про що свідчить податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року від 17.07.2019.
Надалі, 10.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вілд Індустрія» (Сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю «АК «Оліос» (Сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Сторона-3) укладено договір про відступлення права вимоги виконання частини грошового забезпечення №06/19-233, за умовами якого Сторона-2 передає Стороні-1, а Сторона-1 приймає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що належить Стороні-2 за договором про надання послуг по перевезенню вантажів №100619-4Т від 10.06.2019, укладеним між Стороною-2 та Стороною-3, де Сторона-2 є постачальником, а Сторона-3 - покупцем.
Згідно з пунктами 1.3-1.4 договору Сторона-2 відступає право вимоги  виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором стороні 1 відповідно до пункту 6.4 договору про надання послу по перевезенню вантажів №100619-4Т від 10.06.2019.
Як наслідок, сума невиконаного грошового зобов`язання Сторони-3 за основним договором становить 325920 грн., у тому числі ПДВ - 52320 грн.
Пунктом 2.2 Договору визначено, що підписанням цього договору Сторона-3 надає свою згоду на відступлення права вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором.
У відповідності до пункту 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Як вбачається з виписки по банківському рахунку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, позивачем на виконання умов вказаного договору було перераховано на користь ТОВ «Вілд Індустрія» грошові кошти у розмірі 325920 грн. 
Дослідивши рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з вищезазначеними контрагентами, колегія суддів зазначає, що усі наявні у матеріалах справи документи дають змогу визначити, який саме товари придбавались та які послуги надавалась, за якою ціною, між якими контрагентами.
Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження здійснення господарських операцій вказує на те, що позивач здійснював купівлю товару та замовлення послуг у вказаних контрагентів для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Крім того, вказані первинні документи оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.
Такі операції відповідають дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами і спрямовані на вдосконалення бізнесу і просування продукції позивача на відповідному ринку, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Не зважаючи на викладене, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем податку на додану вартість за травень-червень 2019 року на загальну суму 274902 грн.
Однак, колегія суддів вважає вказані висновки безпідставними та такими, що не узгоджуються з встановленими обставинами справи, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД 2010 є код КВЕД 38.22 Оброблення та видалення небезпечних відходів.
Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 09.08.2017 №301 видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» ліцензію на право провадження господарської діяльності з поводження небезпечними відходами.
Так, 09.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фелікс Енерджи» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Орендар) було укладено договір оренди №8/1, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування комплекс обладнання (устаткування для утилізації та знешкодження промислових відходів), що складається з теплогенератора модульного транспортабельного - ТМТ 3000 «OVK-KZOT» -К+О (назва до внесення змін в ТУ У2502-38718237-001:2014 - котел опалювальний водогрійний «BRS 3000 LM Comfort»), витяжної системи - Вентс ВКВ6Е500; 4700 м.куб/час; 0,4 кВт/1ф, припливної системи Вентс ВКП4Д1000х500, Спеціалізованої вентиляції над транспортером - один вентилятор Вентс ВК В6Е500; 4700 м.куб/час; 0,4кВт/1ф з окремого виділеним повітропроводом та витяжним зонтом та іншого майна згідно акту приймання передачі, що розташоване в будівлі - площею 298,13 кв.м., складське приміщення, площею -108 кв.м., та підсобне приміщення, площею -66,22 кв.м. для здійснення власної господарської діяльності, що знаходиться за адресою: м.Бровари, бульв.Незалежності, буд.26-А, що є об`єктом за договором оренди.
На підставі акта приймання-передачі від 09.11.2015 ТОВ «Фелікс Енерджи» було передано в оренду ТОВ «Реи Бровари» вказане обладнання.
У подальшому, 10.11.2015 між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої сторонами було погоджено, зокрема, перелік майна, що передається в оренду - теплогенератор модульний транспортабельний ТМТ 3000 «OVK-KZOT»-К+О.
Надалі, 29.02.2016 між сторонами було підписано Додаткову угоду №2, в якій сторони дійшли згоди, зокрема, щодо переліку майна, яке передається в оренду: теплогенератор модульний транспортабельний ТМТ 3000 «OVK-KZOT»-К+О; додаткове обладнання: циклоц-утилізатор МЦ-У-600-1500 (серійний №1500-2580-07); циклоц-утилізатор МЦ-У-600-1500 (серійний №1500-2499-06), Скрубер н/ж (№НЖ-2235/2-12); Скрубер н/ж (№НЖ-2235/1-12)); повітряний компресор «Forte» VFL-50.
Як наслідок, з метою надання послуг щодо поводження з відходами позивачем було укладено наступні договори:
1) 12.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юністіл» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Виконавець) укладено договір про надання послуг поводження з відходами №12.11/С, за умовами якого виконавець зобов`язався здійснити комплекс послуг щодо поводження з відходами, які утворюються в результаті господарської діяльності замовника, а саме: збирання, зберігання, оброблення, знешкодження, перевезення та організації утилізації відходів, власником яких є замовник.
2) 08.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екоцентр Магна» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реи Бровари» (Замовник) було укладено договір про надання послуг з прийняття відходів №08/05/19-1, за умовами якого виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги по прийняттю (вилучення) відходів 4 класу небезпеки, з метою розміщення та захоронення на полігоні ТВП, а замовник зобов`язався оплатити зазначені послуги.
При цьому, придбані ним у ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» товари: суміш газогенеруюча, піддони з дерева, бочка пластикова, вапно, сода каустична, короб картонний з гофровкладками, мішки поліетиленові великі були використані ТОВ «Реи Бровари» у власній господарській діяльності під час поводження та утилізації з відходами.
Як повідомив позивач у суді першої інстанції, короби картонні з гофровкладками використовуються позивачем для тарування (складання) електричних ламп для подальшої утилізації, у мішки складаються відходи, а суміш газогенеруюча та сода каустична використовуються в процесі утилізації ламп.
Крім того, піддони з деревини застосовуються для навантаження та складання відходів та їх транспортування, бочка пластикова використовується як тара для рідких відходів, а вапно - для пені (теплогенератора) для утилізації відходів.
На підтвердження наданих пояснень позивачем долучено до матеріалів справи додані накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, оборотно-сальдові відомості по рахунку 201 та виробничі звіти.
Відповідно до накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів на підприємстві були відпущені: суміш запалювальна та  суміш газогенеруюча сірковмісна, піддони з деревини, контейнери пластикові, бочка пластикова, паливо дизельне, вапно, каустична сода, короб картонний з гофровкладками.
Так, згідно із виробничими звітами щодо демеркуризації ртутьвмісних відходів за червень-серпень 2019 року знешкодження відходів, що містять ртуть, відбувається на базі млина шарового СМ 6008А-УЗ відповідно до технологічного регламенту та інструкції щодо знешкодження відпрацьованих люмінесцентних і ртутних ламп, та відходів, що містять ртуть  із застосуванням газогенеруючої сірковмісної суміші.
Під час проведення демеркуризації ртутьвмісних відходів було застосовано суміш запалювальну та  суміш газогенеруючу сірковмісну (САС).
Згідно з виробничим звітом щодо процесу розробки з подальшою утилізацією, знешкодженням відходів з вмістом ПХД за грудень 2019 року за період з 01.12.2019 по 23.12.2019 на утилізацію, знешкодження, оброблення від підприємств було прийнято 36100 кг відходів з вмістом ПХБ.
У свою чергу, ТОВ «Реи Бровари» були виконані такі роботи: злив трансформаторного масла у накопичувальні ємності у кількості 10962 кг; промивка корпусів трансформаторів за допомогою дизельного палива; утилізовано шляхом високотемпературного спалювання 10962 кг трансформаторного масла та 12600 л дизельного палива забрудненого трансформаторним маслом.
Для проведення даних робіт були використані, зокрема, бочка пластикова та контейнер пластиковий.
Згідно з виробничими звітами щодо процесу утилізації відходів шляхом спалювання (термічної деструкції) за липень 2019 року підприємством було прийнято на утилізацію 271412,3 кг відходів (період з 01.05.2019 по 31.07.2019), 251953 кг (період з 02.05.2019 по 31.05.2019), 287190,93 грн. (період з 03.06.2019 по 27.06.2019), 257274,63 кг (за період з 01.08.2019 по 30.08.2019) відходів.
Під час утилізації застосовувались, зокрема вапно, каустична сода та поліетиленові мішки.
З огляду на вищевикладене, поставлені ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» за договором поставки товару від 08.05.2019 №05-271 та за договором поставки товару від 12.06.2019 №12/06-Т, відповідно, товари були використані ТОВ «Реи Бровари» в ході здійснення утилізації відходів, які передані позивачу іншими контрагентами, у тому числі, ТОВ «Юністіл».
При цьому, перевезення поставленого ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» позивачу товару здійснювалось безпосередньо вказаним контрагентом позивача на підставі договору про надання послуг по перевезенню вантажів від 10.06.2019 №100619-4Т.
Крім того, ТОВ «Реи Бровари» здійснювало передачу відходів на зберігання та подальше захоронення іншому суб`єкту господарювання, ТОВ «Екоцентр Магна».
Перевезення відходів від ТОВ «Реи Бровари» до ТОВ «Екоцентр Магна» здійснювалось ТОВ «Геральдіко» на підставі договору про надання послуг по перевезенню вантажів від 07.05.2019 №05-124.
Отже, матеріали справи свідчать про те, що товари та послуги, які були надані позивачу його контрагентами, ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» були безпосередньо використанні ТОВ «Реи Бровари» у власній господарській діяльності.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність включення позивачем вартість придбаних товарів та наданих послуг у сумі 274902 грн. до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на доходи підприємств у 2016 році, та до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 166903 грн.
Посилання апелянта на невідповідність товарної номенклатури та обрив ланцюга без наявності імпортера та виробника по ланцюгу постачання ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос» колегія суддів оцінює критично, так як чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). 
Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 09.02.2018 у справі №804/1940/14 та від 13.01.2021 у справі №810/1811/17.
У даному випадку, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів позивача, ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос», та інших суб`єктів господарювання, з якими ТОВ «Реи Бровари» безпосередньо не перебуває у господарських відносинах, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з надання позивачу його контрагентами відповідних послуг, які з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.                    
Твердження апелянта про підтвердження нереальності господарських операцій з ТОВ «Геральдіко» з огляду розслідування кримінального провадження №42017000000004299 від 17.11.2017 Генеральною прокуратурою України за фактами вчинення ТОВ «Геральдіко» кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 205, частиною другою ст.209, частиною третьою ст.212, частиною третьою ст.358 Кримінального кодексу України, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Так, враховуючи відсутність посилань в Акті перевірки на наявність досудового розслідування кримінального провадження №42017000000004299 від 17.11.2017 вказане свідчить про неможливість покладення таких доводів щодо неправомірності та завищення позивачем податкового кредиту.
При цьому, відповідно до частини першої, другої та третьої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Слід зазначити, що презумпція невинуватості відображає право особи, яка формально обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, на незалежний та безсторонній суд, оскільки принцип презумпції невинуватості є одним із елементів справедливого судового розгляду. Крім того, дія цього принципу розповсюджується на весь кримінальний процес, незалежно від результатів розслідування, а не тільки на час судового розгляду. 
Так, у матеріалах справи відсутні будь-які вироки суду щодо посадових осіб ТОВ «Геральдіко», ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення таких осіб від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, та які відповідно приписів до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України були б обов`язковими для адміністративного суду.
При цьому, належне чи неналежне виконання контрагентом обов`язків, покладених на нього законом як на суб`єкта господарювання, як то подача звітності, сплата податків, здійснення господарської діяльності та інше, не впливає на дійсність та значимість господарської операції для самого позивача, а контролюючий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення (вироку) у кримінальних провадженнях.
У даному випадку, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №822/1284/15 та від 30.10.2018 по справі №826/16134/14.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про дотримання позивачем податкової дисципліни при формуванні показників діяльності, необхідних для обчислення податку на  додану вартість за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ «Геральдіко» та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Оліос».
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першоїст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Відтак, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 22.01.2020 №0001930511 є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України №11614/6/99-00-08-05-01-06 від 31.03.2020 судом попередньої інстанції вірно відмовлено, з огляду на те, що рішення ДПС України само по собі не породжує у платника будь-якого додаткового обов`язку та не перешкоджає реалізації його права, та, як наслідок, не підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя             О.М. Оксененко

Судді            І.О. Лічевецький

                                                                                               В.П. Мельничук