ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1414/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Судді-доповідача                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                 Бужак Н.П., Костюк Л.О.,  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з вимогами про визнання протиправними дій щодо не проведення перерахунку та не виплати пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме: щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 75 786,22 грн; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії  з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме: щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 75 786,22грн.
В обґрунтування позову позивач вказує, що всупереч вимог законодавства відповідач відмовив у перерахунку пенсії з урахуванням показників щомісячної додаткової грошової винагороди, що впливає на розмір пенсійних виплат. З цього приводу посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 та Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, в яких здійснено правовий висновок, що вказані виплати мають бути враховані під час обчислення пенсії.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії з урахуванням додаткового виду грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме: щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 75 786,22 грн.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 29 січня 2020 року перерахунок та виплату з урахуванням проведених раніше виплат пенсії ОСОБА_1 з врахуванням додаткового виду грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме: щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 75 786,22 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, ГУ ПФУ в Черкаській області подано апеляційну скаргу, у якій відповідач стверджує, що норми чинного законодавства не передбачають включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди. З цього приводу посилається на  рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 у справі №4-рп/2015, яким визначено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються для призначення пенсії (ст.43  Закону України №2262) та перерахунку пенсій (ст.63  Закону України №2262), належать лише надбавки, доплати, підвищення. Зазначає, що судова практика розгляду подібних спорів, наведена судом першої інстанції та позивачем, є не релевантними до даної справи, оскільки предмети розгляду різняться.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Черкаській області, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 14 червня 2021 року, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 14 червня 2021 року. 
ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавався, що не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2018 №58 ОСОБА_1 звільнено з військової служби наказом начальника Тилу Збройних Сил України від 22.02.2018 №6-РС. З 19.03.2018 пощивача виключено зі списків особового складу центру частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Черкаського ОМВК м.Черкаси.
Протоколом від 20.04.2018 з пенсійної справи №231010010 (Міноборони) підтверджується, що позивачу призначена пенсія за вислугу 25 років у розмірі 65% грошового забезпечення.
Позивач 04.12.2020 звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме: грошового забезпечення в сумі 75 786,22 грн - щомісячної додаткової грошової винагороди з дати призначення пенсії. До заяви додав копію довідки командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2020 №389 про всі види грошового забезпечення, з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Листом від 18.12.2020 №6498-6913/Д-03/8-2300/20 відповідач повідомив, що з 20.03.2018 він отримує пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із грошового забезпечення 9 190,78грн., визначеного з урахуванням складових на дату звільнення. Законодавчих підстав для обчислення пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за період з березня 2016 року до лютого 2018 року, зазначеної у вказаній вище довідці, немає.
Незгода з відмовою відповідача зумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом, за результатами якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 20 квітня 2021 року.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 20 квітня 2021 року, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною другою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої  статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою  статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами  статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої  статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частиною першою  статті 15 Закону №2011-ХІІ  визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до  Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  (далі - Закон №2262-ХІІ).
Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.
Частиною 3  ст.43 Закону №2262-ХІІ  визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена також у  Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини другої  статті 9 вказаного Закону  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже,  стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  містить ширший перелік видів грошового забезпечення у порівнянні зі  статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  та відносить до складу грошового забезпечення одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини першої  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, спеціальним  законом, який визначає умови та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, є саме  Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно, при визначенні складових грошового забезпечення для цілей обчислення пенсії застосуванню підлягає частина третя  статті 43 вказаного Закону.
Положеннями пункту 1  постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»  (далі - Постанова № 889) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у п. 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї  постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Постанова Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889  була чинною до 01 березня 2018 року. На її виконання  Міністерством оборони України наказом від 24 жовтня 2016 року №550  затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка набрала чинності 16 грудня 2016 року (далі -  Інструкція №550), положеннями пункту 8  якої передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 9  Інструкції №550  розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Інструкція №550  втратила чинність після 20.07.2018р.
Вирішуючи дану справу, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06 червня 2019 року у справі №522/2738/17, відповідно до яких при обчисленні пенсії на підставі  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення, як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Крім того, факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного  статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є вичерпним.
Згідно з правовою позицією, викладеною  в постанові від 24 червня 2020 року у справі №642/1359/17 Верховним Судом зазначено, що якщо щомісячна додаткова грошова винагорода носить систематичний, щомісячний характер, належить до додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то підлягає врахуванню під час обчислення пенсії.
При визначенні тривалості виплати додаткових видів грошового забезпечення для цілей віднесення їх до щомісячних суд першої інстанції врахував абз.3 пункту 7 Постанови №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393). Зазначена норма права передбачає, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Згідно з довідкою про нараховані та виплачені види грошового забезпечення від 27.11.2020 №389 щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу у період з березня 2016 року по лютий 2018 року, а
19.03.2018 позивач виключений зі списків особового складу частини наказом від 19.03.2018 №58.
Отже, вказана винагорода виплачувалася позивачу щомісяця протягом усього періоду, який розпочинається за 24 календарних місяці перед звільненням та закінчується місяцем, у якому Постанова №889 втратила чинність. 
Отже, зазначена виплата є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення позивача, у зв`язку з чим має входити до грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії.
Відповідно до абз.3 п.7 Постанови №393 пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням, зокрема, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Окрім того, станом на 20.03.2018 (дата призначення пенсії позивачу) був чинним абз.8 пункту 7 Постанови №393, який передбачав, що для осіб, які звільнені із служби, у тому числі військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, відряджених до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших підприємств, установ та організацій, зокрема у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, з 1 березня 2018 року та пізніше, або осіб, які померли (загинули) в зазначений період і на час звільнення (смерті) мають менше ніж 24 календарні місяці служби, середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням (смертю), починаючи з 1 березня 2018 року на кількість таких місяців.
Оскільки позивач звільнений з військової служби 19.03.2018, розрахунок середньомісячної суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для нього повинен був враховуватись за фактичні місяці служби після 01.03.2018.
Щомісячна додаткова грошова винагорода при цьому виплачувалася позивачу в період з березня 2016 року до лютого 2018 року, тому на час призначення пенсії позивачу відповідач правомірно не врахував до складу грошового забезпечення для цілей обчислення пенсії зазначений вид виплати. 
Також судом першої інстанції враховано, що абз.8 внесений до пункту 7 Постанови №393 з набранням чинності  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»  (далі - Постанова №103).
Пунктом 6 Постанови №103 вирішено внести зміни до  постанов Кабінету Міністрів України. У свою чергу, пунктом 1 змін, що вносяться до  постанов Кабінету Міністрів України, передбачено доповнення пункту 7 Постанови №393 після абзацу сьомого новим абзацом такого змісту: «Для осіб, які звільнені із служби, у тому числі військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, відряджених до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших підприємств, установ та організацій, зокрема у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, з 01 березня 2018 року та пізніше, або осіб, які померли (загинули) в зазначений період і на час звільнення (смерті) мають менше ніж 24 календарні місяці служби, середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням (смертю) починаючи з 1 березня 2018 року на кількість таких місяців». У зв`язку з цим абзаци восьмий - одинадцятий вважати відповідно абзацами дев`ятим - дванадцятим.
У подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним і скасовано пункт 6 Постанови №103.
Наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним визначені у  ст.265 КАС України.
Згідно з ч.2  ст.265 КАС України  нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, положення абз.8 пункту 7 Постанови №393 втратили чинність з 29 січня 2020 року. Відповідно, зі вказаної дати у позивача виникло право на обчислення середньомісячної суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за правилами, що встановлені абз.3 пункту 7 Постанови №393, тобто з урахуванням виплат за останні 24 календарні місяці служби перед звільненням зі служби.
Із заявою про перерахунок пенсії на підставі вказаних вище довідок позивач звернувся 04.12.2020, тобто після втрати чинності абз.8 пункту 7 Постанови №393, тому відсутні підстави для відмови в проведенні відповідного перерахунку.
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме: з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 75 786,22грн. з 29 січня 2020 року (дати, з якої абз.8 п.7 Постанови №393 втратив чинність).
Виходячи з викладеного судом першої інстанції належно обгрунтовано висновки щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дотримано норм процесуального права, та враховано практику розгляду Верховним Судом подібних спорів.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                  
Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.              
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №580/1414/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                  О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Н.П. Бужак

                                                                                           Л.О. Костюк