УХВАЛА

22 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/7252/21
адміністративне провадження № К/9901/33532/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2021 року у справі №640/7252/21 за адміністративним позовом Київського  квартирно-експлуатаційного управління до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_1 , в якому просило:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуци Тетяни Вадимівни щодо нескасування інших вжитих заходів виконання рішення в межах ВП №55438581;

- зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуцу Тетяну Вадимівну скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання рішення в межах ВП №55438581, в тому числі скасувати постанову про накладення штрафу за невиконання рішення Печерського районного суду міста Києва у розмірі: 5 100,00 грн від 14 лютого 2018 року та постанову про накладення штрафу за невиконання рішення Печерського районного суду міста Києва у розмірі 10 200,00 грн від 11 червня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Київське      квартирно-експлуатаційне управління звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 2 вересня  2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2021 року у справі №640/7252/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: чи повинен державний виконавець при закінченні виконавчого провадження скасувати вжиті ним заходи щодо виконання рішення та зазначити такі дії у постанові про закінчення виконавчого провадження; чи передбачає ця норма обов`язок державного виконавця винести постанову про скасування накладеного штрафу за невиконання рішення у разі скасування рішення суду, що підлягало виконанню; чи допускається можливість стягнення з боржника штрафу за невиконання судового рішення, що скасоване як таке, що суперечить законодавству та порушує права боржника, а отже взагалі не підлягає до виконання. Однак, скаржником належним чином не обґрунтовано у чому саме полягало неправильне застосування цієї норми судами попередніх інстанцій та як, на його думку, така норма повинна застосовуватись.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Водночас, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник, посилаючись на неправильне застосування частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»,  вважає, що штраф за невиконання судового рішення можна віднести до категорії «інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення», а відтак, він має бути скасований згідно цієї статті. Однак, вказуючи на зазначену обставину, скаржником належним чином не обґрунтовано, на підставі яких нормативно-правових актів він дійшов до такого висновку  та в чому полягала помилковість застосування  цієї норми судами попередніх інстанцій.    

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Київського  квартирно-експлуатаційного управління належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року і постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2021 року у справі №640/7252/21.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київського   квартирно-експлуатаційного управління на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2021 року у справі №640/7252/21 за адміністративним позовом Київського  квартирно-експлуатаційного управління до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду