П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/16138/20
Провадження № 22-ц/4815/1054/21

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Левчук О.В.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини): 
о 16 год. 39 хв. 28.04.2021 року у м. Рівне
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 29.04.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ;

представники учасників справи: 
позивача і третіх осіб - адвокат Твердий Микола Кузьмович;

за участі: учасники справи та їх представники не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; про визнання договору недійсним,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року в суд через свого представника - адвоката Твердого М.К. звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений між сторонами 30 грудня 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., реєстровий №3743; застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов`язання кожної зі сторін повернути в натурі іншій стороні все одержане на виконання правочину та скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що 24 березня 2006 року спірну квартиру позивачем передано в іпотеку АКБ "Укрсоцбанк" з метою забезпечення кредитного зобов`язання її сина - ОСОБА_4 за кредитним договором №144Д від того ж числа. Посилається на те, що 24 березня 2006 року спірну квартиру передано ОСОБА_1 як її власником в іпотеку АКБ "Укрсоцбанк" для забезпечення кредитного зобов`язання її сина - ОСОБА_4 за кредитним договором №144Д від того ж числа. Як вказує позивач, в грудні 2015 року між ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_4 і ОСОБА_1 досягнуто домовленості про погашення боргу або про передачу квартири у власність банку. З огляду на ці обставини і зважаючи, що квартира є єдиним житлом ОСОБА_1 , вимагала в іншого сина - ОСОБА_3 звернутися до свого роботодавця за позикою 10 000 доларів США з метою погашення кредитних зобов`язань. Позикодавець такі кошти передав 30 грудня 2015 року через свого працівника - ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 уклала з відповідачем договір купівлі-продажу квартири задля гарантування повернення отриманої позики. Того ж дня заборгованість було погашено, іпотеку припинено, а вартість квартири при укладенні оспорюваного договору визначено у 99 382 гривні. На думку позивача, визначена вартість квартири суперечить ринковій і є заниженою, а тому оспорюваний договір є недійсним з підстав невідповідності його змісту вимогам актів цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, порушення ним публічного порядку та укладення його під впливом обману.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.
У поданій апеляційній скарзі позивач через свого представника - адвоката Твердого М.К. покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які фактично полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до незастосування норм матеріального права. На її обґрунтування зазначалося про свою незгоду із твердженнями суду про відсутність фактів недодержання вимог ст. 203 ЦК України; обставин, які свідчили б про недійсність оспорюваного договору з підстави його укладення під впливом обману, а також того, що правочин не є нікчемним (недійсним в силу ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України). Не погоджується заявник і з покликаннями суду на преюдиційність обставин, висловлених у справі №569/8273/17, оскільки такими обставинами є дубльовані Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду висновки Рівненського міського та Рівненського апеляційного судів у цій справі. 
Велика Палата Верховного Суду у пункті 129.4 своєї постанови від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 зазначала, що небажання сторони реалізовувати свої процесуальні права не позбавляє суд обов`язку здійснити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даній правовій позиції, адже не була реальною небезпека втрати позивачем спірної квартири у разі несплати боргу її сином; на реальність її втрати не впливала і надана ПАТ "Укрсоцбанк" можливість зменшити такий борг до 13 000 доларів США; за відсутності небезпеки втрати квартири відсутньою була і необхідність отримання 10 000 доларів США позики, а також, що у такому випадку продаж позивачем спірної квартири за ціною, що у сім разів дешевше ринкової, є наслідком добровільного її волевиявлення та не свідчить про протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману, а за своїми формою і змістом цей договір не суперечить й іншим вимогам закону.
Окрім іншого, набрання оскаржуваним рішення законної сили матиме наслідком бездомність і безпритульність позивача, а також вказує, що відповідач знав про значення позики та про крайню необхідність її отримання у стислі строки, чим змусив її укласти оспорюваний договір. 
З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 . 
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 30 липня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки наданий представником позивача висновок №д-15/17 експертного оціночно-будівельного дослідження за його заявою, складеного 15 вересня 2017 року судовим експертом підприємцем Водько Ю.В., не є висновком експерта у розумінні цивільного процесуального законодавства і не спростовує висновку про ринкову вартість квартири від 29 грудня 2015 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Схід-П Експерт" на замовлення самої ОСОБА_1 , що в т.ч. підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 21 червня 2018 року, яке набрало законної сили. Також судом враховано недоведеність позивачем тих обставин, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2015 року порушує публічний порядок, зокрема спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина.
Крім того, не надано ОСОБА_1 і доказів про існування обставин, які могли би перешкодити вчиненню правочину, що навмисно приховав відповідач, або які він замовчував, що призвело до обману та створення істотного дисбалансу щодо прав і обов`язків сторін не на користь позивача. 
Зважаючи на наведене, вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення як необґрунтовані.
Як з`ясовано судом, 30 грудня 2015 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрований у Реєстрі за №3743. За його умовами, продавець зобов`язалася передати, а ОСОБА_2 - прийняти зазначену квартиру, сплативши за неї 99 382 гривні згідно з висновком про ринкову вартість квартири, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Схід-Експерт" 29 грудня 2015 року. Ціна об`єкта є остаточною, відповідає бажанню і волевиявленню сторін, а сума оплати отримана продавцем від покупця до підписання договору. Сторони погодили факт взаємної домовленості щодо механізму проведення повного розрахунку за продану квартиру, а також вказали, що, однаково розуміючи значення, зміст та умови цієї угоди, її правові насліди, підтвердили дійсність намірів при її укладенні та створення для себе певних юридичних наслідків, те, що вона не носить характеру мнимої чи удаваної угоди. Правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного об`єкта нерухомості та зміст ст.ст. 182, 229, 230-235, 655, 659-668 ЦК України, ст. 65 СК України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" їм нотаріусом роз`яснено.
Оспорюваний договір підписаний сторонами у присутності приватного нотаріуса, яка встановила їх особи та перевірила дієздатність та належність квартири продавцю.
Вважаючи, що договір купівлі-продажу було укладено між сторонами з тим, що оцінка ринкової вартості спірної квартири є заочною, тобто порушує вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", абз. сьомого п. 51, пунктів 56, 57, 59-60, абз. 15 п. 3 Національного стандарту, ч. 1 ст. 203 ЦК України; є невизначеною ціна як істотна умова при укладенні договору; заниження ціни у сім разів зменшує базу оподаткування операції купівлі-продажу, чим суперечить інтересам держави та суспільства; відбулося за вкрай невигідною ціною для особи похилого віку, із інвалідністю, спірна квартира для якої є єдиним житлом, та на кабальних умовах для неї; правочин є таким, що порушує публічний порядок (ч. 1 ст. 228 ЦК України; його вчинено під впливом обману (ст. 230 ЦК України), у жовтні 2020 року в суд звернулася позивач через свого представника - адвоката Твердого М.К. з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним зазначеного договору. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин, до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без задоволення.
Згідно зі ст.ст. 11, 202, 626, 627, 629 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 655-657, 691 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплекту, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Норми статей 203, 215, 228, 230 ЦК України вказують, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а аткож інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, то колегія суддів з ними погодитися не може. Так, з рішення Рівненського міського суду від 21 червня 2018 року, з яким погодилися і 14 листопада 2018 року Рівненський апеляційний суд та 29 квітня 2020 року Верховний Суд, убачається, що аргументи заявника про заниження ринкової вартості спірної квартири та про невідповідність в зв`язку з цим і бази оподаткування, що суперечить інтересам держави та суспільства, спростовуються правильністю тверджень суду щодо існування висновку про ринкову вартість від 29 грудня 2015 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Схід-Експерт" на замовлення самої ОСОБА_1 .. Більше того, в оспорюваному договорі містяться вказівки про те, що сторони погодилися із визначеною вартістю квартири, що засвідчено приватним нотаріусом. Судом обґрунтовано відхилено з посиланням на відповідні докази і доводи позивача про укладення договору купівлі-продажу квартири під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для неї умовах. 
Самі по собі факти отримання кредитних коштів сином позивача - ОСОБА_4 в банку, існування заборгованості, що видно із рішення Рівненського міського суду від 27 квітня 2015 року, яким стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 24 286, 07 доларів США боргу за кредитом та 15 322, 22 гривні пені і яке набрало законної сили, розписки ОСОБА_3 про позику у ОСОБА_5 10 000 доларів США, не свідчать про суперечність висновків суду встановленим обставинам у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки наведені аргументи заявника є непереконливими з правової точки зору, тому до уваги братися апеляційним судом не можуть.
Не заслуговують на увагу також і доводи автора апеляційної скарги про незастосування до спірних правовідносин норм матеріального права, на яких він наполягав, виходячи з такого.
Як правильно вказував суд попередньої інстанції, категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. Тобто публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Положеннями ст. 228 ЦК України наведено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Пленум Верховного Суду України у пункті 18 своєї постанови від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснив, що такими є правочини, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема це - правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, її надрами, іншими природними ресурсами; щодо відчуження викраденого майна; що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. 
Між тим, позивачем не доведено, що оспорюваний договір порушує публічний порядок, в т.ч. він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина. Тобто норма ст. 228 ЦК України не регулює спірних правовідносин.
Не можна погодитися із аргументами про доцільність застосування правил ст. 230 ЦК України, оскільки зі змісту договору купівлі-продажу квартири з`ясовано, що сторони при його укладенні однаково розуміли значення, сам зміст та умови цієї угоди та її правові наслідки; підтвердили дійсність намірів при укладенні та створення для себе певних юридичних наслідків; те, що вона не носить характеру мнимої чи удаваної угоди, а також погодилися з тим, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу квартири. Тобто з договором ОСОБА_1 була ознайомлена, погодилася з його умовами, на що вказують її підписи у правочині, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу й зареєстрований у Реєстрі за №3743.
З роз`яснень пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" видно, що правочин вважається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Правила статті 76 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак таких доказів ОСОБА_1 надано суду не було, а матеріали справи їх не містять.
Отже, судом правильно встановлено відсутність такої підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним як його укладення його під впливом обману (ст. 230 ЦК України).
Решта доводів заявника на увагу не заслуговують і колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків