ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2208/21 Справа № 201/7029/13-ц 	  	Головуючий у першій інстанції:  Демидова С. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з даною заявою, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року у цивільній справі №201/7029/13-ц було стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-305/145/2008 від 25 червня 2008 року в сумі 980144,18 грн. 05 лютого 2014 року на виконання судового рішення було видано виконавчі листи. 11 березня 2014 року, 24 березня 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подавало до Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровська заяви про відкриття виконавчого провадження. Останній раз, стягувач звертався до Соборного ВДВС міста Дніпра із заявою про відкриття виконавчого провадження 05 червня 2019 року. 22 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження №60357156, однак 26 листопада 2019 року було винесено постанову про скасування виконавчої дії від 22 жовтня 2019 року, а також здійснено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення виконавчого листа. Листом відділу ДВС від 06 квітня 2020 року було повідомлено, що вищезазначене повідомлення разом з оригіналом документа було направлено стягувачу рекомендованою кореспонденцією. Стягувач наголошує на тому, що не отримував від відділу жодних процесуальних документів та оригіналу виконавчого листа №201/7029/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який був втрачений з вини відділу ДВС. Тому заявник просив видати йому дублікат виконавчого листа №201/7029/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-305/145/2008 від 25 червня 2008 року в сумі 980144,18 грн., а також поновити строк для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року заяву задоволено. Ухвалено видати дублікат виконавчого листа №201/7029/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-305/145/2008 від 25 червня 2008 року в сумі 980 144,18 грн., яка складається із заборгованість по кредиту – 109237,46 доларів США, що в гривневому еквівалент складає 873135,02 грн., заборгованості по відсоткам – 13 387, 86 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 107 009, 16 грн. Поновлено строк пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа №201/7029/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-305/145/2008 від 25 червня 2008 року в сумі 980144,18 грн. (а.с. 136139, 180-183 т.1). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви в повному обсязі, виходячи з наступного.
Встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року у даній цивільній справі №201/7029/13-ц було задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість станом на 24 травня 2013 року за кредитним договором №ML-305/145/2008 від 25 червня 2008 року, в сумі 980144,18 грн., яка складається із заборгованість по кредиту – 109237,46 доларів США, що в гривневому еквівалент складає 873135,02 грн., заборгованості по відсоткам – 13387,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 107009,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1722,00 грн. з кожного (а.с. 104-106).
Вказане вище заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. 
Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 05 лютого 2014 року були видані чотири виконавчі листи №201/7029/13-ц (а.с. 19-20 т.2), які отримані представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Дорофеєвою В.О. 06 лютого 2014 року (а.с. 110 т.1), що підтверджується письмовою розпискою вказаного представника на обкладинці матеріалів справи. 
11 березня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровська із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 119-120 т.1). 
13 березня 2014 року Жовтневим ВДВС міста Дніпропетровська було відкрито виконавче провадження №42481829 з примусового виконання виконавчого листа №201/7029/13-ц (а.с. 7-8 т.2). 
Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровська від 27.10.2014 року виконавчий лист №42481829, виданий 05 лютого 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент здійснення виконавчих дій), у зв`язку з неможливістю з`ясувати перебування боржника - фізичної особи, що також підтверджується відповідною відміткою на виконавчому листі (а.с. 20 т.2). 
24 березня 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повторно зверталося до Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровська із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 121 т.1). 
30 березня 2016 року Жовтневим ВДВС міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №50647908 з примусового виконання виконавчого листа №201/7029/13-ц (а.с. 7-8 т.2). 
Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області №50647908 від 26 травня 2016 року року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №42481829, виданого 05 лютого 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент здійснення виконавчих дій), у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, що також підтверджується відповідною відміткою на виконавчому листі (а.с. 20 т.2). 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 18 жовтня 2019 року звернулось до Соборного ВДВС міста Дніпра із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 за вхідним номером 1864113 (а.с. 16-17 т.2). 
21 жовтня 2019 року постановою старшого державного виконавця Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №60357156 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 22-23 т.2). 
Постановою начальника Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 15 листопада 2019 року про перевірку виконавчого провадження скасовано вказану вище постанову про відкриття виконавчого провадження №60357156 та зобов`язано старшого державного виконавця негайно вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність до вимог норм Закону України “Про виконавче провадження” (а.с. 37-38 т.2). 
26 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області складено повідомлення №74505/13.3-34/6 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 47-48 т.2). 
Відповідно до листа Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 06 квітня 2020 року №34227/6 повідомлено, зокрема, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом документа 29 листопада 2019 року було направлено стягувачу рекомендованою кореспонденцією (а.с. 126 т.1). 
При цьому, стягувач наголошує на тому, що не отримував від відділу жодних процесуальних документів та оригіналу виконавчого листа № 201/7029/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , та на думку заявника втрачений з вини відділу ДВС.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року N606-XIV, в редакції, чинній на час набрання судовим рішенням законної сили та на час видачі виконавчих документів у даній справі, було встановлено строк пред`явлення виконавчих листів суду до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (ч.2 вказаної вище статті).
Частиною 1 статті 23 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року N606-XIV, в редакції, чинній на час набрання судовим рішенням законної сили та на час видачі виконавчих документів визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 статті 23 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV).
За змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, у відповідній редакції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. 
Як було встановлено вище, постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області від 26 травня 2016 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №42481829, виданого 05 лютого 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент здійснення виконавчих дій), у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, що також підтверджується відповідною відміткою на виконавчому листі (а.с. 20 т.2). 
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII, частиною 1 статті 12 якого було встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
Пунктом 1 частини 4 вказаної вище статті визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закон України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII). 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши закінчення виконавчого провадження №50647908 26 травня 2016 року; приймаючи до уваги, що відбулось переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання та з цього дня розпочався новий строк, який з набранням 05 жовтня 2016 року чинності Закон України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII встановлено протягом трьох років, тобто по 26 травня 2019 року; встановивши, що стягувач пред`явив виконавчий лист №42481829 від 05 лютого 2014 року до виконання лише 18 жовтня 2019 року, тобто з пропуском 4 місяців 22 днів; заявником не надано суду належних та допустимих доказів поважності причин суттєвого порушення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строку пред`явлення виконавчого листа №201/7029/13-ц від 05.02.2014 року до виконання. 
Саме лише посилання заявника на відсутність у нього оригіналу виконавчого листа, не є поважною причиною порушення строку пред`явлення листа до виконання, адже стягувач мав у розпорядженні оригінал виконавчого листа та пред`явив його до виконання у жовтні 2019 року вже з пропуском трирічного строку. 
Тобто, з матеріалів справи вбачається, що оригінал виконавчого листа №201/7029/13-ц від 05.02.2014 року після його повернення стягувачу за постановою державного виконавця №50647908 від 26 травня 2016 року знаходився у нього по жовтень 2019 року, адже ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було пред`явлено його до виконання. 
Доводи заяви про те, що стягувач пред`явив виконавчий лист до виконання 05.06.2019 року є недоведеним. Представлена копія заяви на аркуші справи 122 у тому 1 не містить вхідного номеру органу виконавчої служби та ПІБ працівника ДВС, який прийняв заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 31.05.2019 року. 
Згідно листа Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24.06.2021 року №49929/45-34/6 повідомлено, зокрема, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 05.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження відносно примусового виконання виконавчого листа №201/7029/13-ц, виданого 05.02.2014 року Жовтневим районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в розмірі 980144,18 грн. до відділу не надходило та виконавче провадження не відкривалось (а.с. 7-8 т.2). 
Пунктом 17.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
Оскільки строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущений та суд дійшов висновку про відсутність підстав для його поновлення, то вимоги заяви про видачу дублікату виконавчого листа №201/7029/13-ц від 05.02.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором також задоволенню не підлягають. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви у повному обсязі. 
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання відмовлено у повному обсязі, з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений апелянтом судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 420,40 грн.
Крім того, до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правничу правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Апелянтом до матеріалів справи надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шахторіним А.С. (а.с. 217-218 т.1); копію додаткової угоди від 02.12.2020 року (а.с. 219 т.1); копії квитанцій про сплату гонорару адвокату на загальну суму 6000,00 грн. (а.с. 220 т.1); копію акту приймання-передачі виконаних робіт 19.05.2021 року (а.с. 221 т.1); а також копії посвідчення адвоката, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2890 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 226-228 т.1). 
Згідно змісту акту приймання-передачі виконаних робіт 19.05.2021 року, сторони узгодили, що згідно договору про надання правової допомоги було надано наступні послуги: попередня усна юридична консультація - 500,00 грн. (0,5 год.), ознайомлення з матеріалами справи, визначення правової позиції та стратегії захисту - 1500,00 грн. (1,5 год), підготовка двох адвокатських запитів - по 500,00 грн. кожен (разом 1,0 год.), аналіз судової практики з аналогічних справ - 1000,00 грн. (1 год), підготовка апеляційної скарги - 2000,00 грн. (2 год). 
При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Шахторіним А.С. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. 
Разом з тим, від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу правову допомогу з тим обґрунтуванням, що заявлений розмір витрат на правничу правову допомогу в сумі 6000,00 грн. є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг та складністю справи, яке заслуговує на увагу (а.с. 50-52 т.2). 
Виходячи з викладеного, відшкодування ТОВ «ОТП Факторинг Україна» понесених  ОСОБА_1 адвокатських витрат у сумі 6000,00 грн. не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 2000,00 грн.
Отже, з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1  підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 2478,40 грн. (420,40 грн. судового збору + 2000,00 грн. витрат на правничу правову допомогу + 58,00 грн. витрат на відправлененя поштової кореспонденції). 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити. 
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа №201/7029/13-ц від 05.02.2014 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ 36789421) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 2478 (дві тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 40 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді